Справа №705/3190/23
2/705/118/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року м. Умань 
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Гудзенко В.Л.
при секретарі судового засідання Музичук Л.В.
за участі представника відповідача Гребенюк С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся через свого представника до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2023 близько 02 години 30 хвилин у м. Умань по вул. Гайдамацькій, 3, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, допустила наїзд на припаркований автомобіль «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу, чим відповідач порушила вимоги п. 2.36, п. 12.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Внаслідок зазначеної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками, відтак позивачеві було завдано майнової шкоди. У постанові Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 у справі № 705/433/23 вказано, що відповідач своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, позаяк порушення нею Правил дорожнього руху України лежить у причинному зв`язку із завданням позивачеві шкоди. Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (транспортний засіб «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Між позивачем та ПАТ «Страхова група «ТАС» було укладено Договір добровільного комплексного страхування №А217-1295754 «Повний автозахист», яким було застраховано, зокрема, майнові інтереси позивача, які пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням належним йому на праві власності ТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 . На виконання умов цього Договору страховик здійснив на користь позивача страхову виплату за страховим випадком, пов`язаним із пошкодженням автомобіля у вищевказаному ДТП, у розмірі ліміту відповідальності страховика (страхова сума), що становить 130 000 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована, позивач як особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, звернувся до МТСБУ та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування (регламентну виплату). За результатами розгляду вказаної заяви МТСБУ з урахуванням вже отриманих позивачем від АТ «СГ «ТАС» 130 000,00 грн, здійснила на користь позивача доплату страхового відшкодування у розмірі 21 734,83 грн, відтак сукупний розмір отриманого позивачем страхового відшкодування (регламентної виплати) склав 151 734,83 грн. Згідно зі Висновком № 026/01-23 від 27.01.2023 про вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у результаті його пошкодження при ДТП складає 545 128,33 грн. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням (регламентною виплатою) у розмірі: 393 393,50 грн. Також у зв`язку з пошкодженням зазначеного транспортного засобу позивачем було понесено додаткові витрати: згідно з Актом виконаних робіт від 20.01.2023 та Квитанцією № 73 від 20.01.2023 вартість витрат на евакуацію ТЗ «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , складає 1 500,00 грн. Окрім того, як вбачається із Квитанції № 17 від 27.01.2023, витрати позивача на складання оцінки заподіяного збитку склали 5 000,00 грн, тому зазначені витрати також підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Крім того, представник позивача у позові вказував, що належний позивачеві автомобіль був основним засобом пересування для позивача та його родини, пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна. Тому позивач вважає, що моральна шкода, завдана йому протиправними діями відповідача внаслідок яких було пошкоджено його транспортний засіб, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 20 000,00 грн. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми чинного законодавства України, позивач просив суд стягнути з відповідача: майнову шкоду у розмірі 394893,50 грн; моральну шкоду у розмірі 20000 грн, а також судові витрати, у тому числі витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 5000 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
17.07.2023 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи.
01.08.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, що був поданий представником відповідача-адвокатом Гребенюк С.А. У відзиві представник відповідача посилається на те, що відповідно до поданого позивачем звіту від 27.01.2023 про оцінку вартості матеріального збитку, повна вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу у результаті його пошкодження при ДТП складає 545128,33 грн. Однак, у відповідь на адвокатський запит ПАТ «Страхова група «ТАС» було надано Акт огляду транспортного засобу «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_2 , а також копію Калькуляції Audatex від 13.02.2023, відповідно до якої матеріальний збиток було визнано в сумі 130000 грн. Відповідно до поданої позивачем заяви про виплату страхового відшкодування від 13.02.2023, він погодився з калькуляцією страховика в розмірі 130000 грн. та отримав вищевказану суму страхового відшкодування. Заперечень щодо проведеної калькуляції позивач не надавав. Крім того, позивач просить відшкодувати різницю між повною вартістю відновлюваного ремонту, як завданим реальним збиткам, однак позивачем було відчужено автомобіль 15.02.2023 за договором купівлі-продажу. А тому вимога про стягнення відшкодування для проведення відновлюваного ремонту пошкодженого ТЗ не відповідає дійсності. Також до поданого звіту від 27.01.2023 про оцінку вартості матеріального збитку слід віднестися критично, оскільки даний звіт отримано на замовлення позивача та складено 27.01.2023, тобто до проведення калькуляції АТ «СГ «ТАС», щодо якої погодився позивач, оцінка ТОВ «Клевер експерт» проводилася у відсутність відповідача та представника АТ «СГ «ТАС», та цей звіт не є висновком судової авто товарознавчої експертизи. 04.02.2023 та 06.02.2023 позивачу надсилався лист-повідомлення щодо проведення 08.02.2023 автотоварознавчої експертизи, однак позивач не надав свій транспортний засіб для проведення експертизи. Таким чином, стягнення майнової шкоди для проведення відновлюваного ремонту пошкодженого ТЗ не є наслідком відновлення порушеного права позивача, оскільки позивач відчужив автомобіль за договором купівлі продажу. Щодо відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу, то така вимога не підлягає до задоволення, оскільки страховиком МТСБУ дані витрати були відшкодовані, як і не підлягає до задоволення вимога про стягнення витрат на проведення оцінки заподіяного збитку. Крім іншого, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн, однак відповідач вважає, що вказана сума є реально завищеною. При цьому, вимоги закону про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем дотримано не було, оскільки відсутні докази про фактичну сплату коштів за її надання, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. Посилаючись на норми чинного законодавства України просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
02.08.2023 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області було здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання у справі. 
28.11.2023 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області призначено у цивільній справі судову автотоварознавчу експертизу, яку доручено провести експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та провадження у справі зупинено до проведення експертизи. 
18.03.2026 на адресу суду надійшов висновок експерта від 05.03.2026 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи та ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.03.2026 поновлено провадження у справі. 
21.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивача –адвоката Богуцького І.О. була подана заява про надання додаткових пояснень за результатами проведеної судової експертизи, в якій він вказував, що сторона позивача вказувала, що позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і страховим відшкодуванням (регламентною виплатою) у розмірі: 545 128,33 грн. (фактичний розмір завданої шкоди, що становить повну вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ) – 151 734,83 грн. (виплачені страхове відшкодування і регламентна виплата) = 393 393,50 грн, та додаткові витрати: вартість витрат на евакуацію ТЗ «BMW 520i», р.н. НОМЕР_2 , у розмірі 1 500,00 грн та витрати на складання оцінки заподіяного збитку - 5 000,00 грн.. За результатами виконаної (проведеної) судової експертизи судовим експертом надано до суду Висновок № 28780/23-54 від 05.03.2026 та вказано, що дійсна повна вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 519 203,89 грн. Висновки про те, що завдавач шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, повинен відшкодувати потерпілому різницю між повною вартістю відновлювального ремонту як завданим реальним збитком (підтверджені, зокрема, звітом автотоварознавчого дослідження або висновком судового експерта витрати, які особа мусить зробити для повного відновлення свого порушеного права, тобто у тому числі і такі дії, які можуть настати в майбутньому) та страховою виплатою (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, але не більше розміру ліміту відповідальності за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) сформовані, зокрема, у Постановах ВС. Тому просить позов задовольнити частково, а саме стягнути із відповідача на користь позивача: 519 203,89 грн. (дійсної повної вартості ремонту без зносу за Висновком судового експерта) – 160 000,00 грн. (ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що становлять ліміт, встановленого станом на дату ДТП) = 359 203,89 грн. різниці між фактичним розміром шкоди та лімітом відповідальності за договорами ОСЦПВВНТЗ, визначеним станом на дату ДТП. А відтак разом із врахуванням витрат на евакуацію пошкодженого ТЗ у розмірі 1500,00 грн. із відповідача на користь позивача має бути стягнута майнова шкода у сукупному розмірі: 359 203,89 грн. + 1 500,00 грн. = 360 703,89 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, довірив свої інтереси в суді представляти адвокату Богуцькому І.О. 
Представник позивача –адвокат Богуцький І.О. в судовому засіданні посилаючись на обставини, що викладені у заяві від 21.04.2026, просив вимоги позову задовольнити частково та розгляд справи в подальшому проводити у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, довірила свої інтереси в суді представляти адвокату Гребенюку С.А.
Представник відповідача –адвокат Гребенюк С.А. в судовому засіданні, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову.
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, врахувавши процесуальну позицію сторони позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.05.2023 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , за ознаками ст.124 КУпАП – закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.
Як вбачається з вищевказаної постанови від 09.05.2023, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 158613 від 20.01.2023, ОСОБА_3 20.01.2023 близько 02 години 30 хвилин в м.Умань по вул.Гайдамацькій, 3, керуючи автомобілем «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_1 , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не вибрала безпечної швидкості руху, допустила наїзд на припаркований автомобіль «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п.2.3б, п.12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.
У постанові від 09.05.2023 також вказано, що факт вчинення правопорушення та винуватість ОСОБА_3 підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №158613 від 20.01.2023, складеним інспектором ВРПП Уманського РУП ГУНП Медведчуком М.В.; схемою місця ДТП від 20.01.2023; письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_1 . Крім того, потерпілим ОСОБА_1 , до суду надано диск з відеозаписом з камери відеоспостереження, яка знаходилась на будівлі поряд з місцем ДТП, на якому зафіксовано обставини ДТП, що відбулась 20.01.2023 за вказаних в протоколі обставин, а саме зіткнення автомобіля BMW 520і, д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням правопорушниці з автомобілем потерпілого. Зазначені докази, які були досліджені судом не викликали будь-яких об`єктивних сумнівів в їх достовірності. Тому суд прийшов до переконання, що своїми діями ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та підлягала притягненню до відповідальності.
Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина  ОСОБА_3 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. При цьому, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП стороною відповідача не оспорюється.
ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» щодо проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП та надав суду відповідний висновок № 026/01-23 від 27.01.2023.
Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 026/01-23, складеного експертом ТОВ «Клевер Експерт» 27.01.2023, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 277988,98 грн; вартість матеріального збитку без врахування ПДВ становить 245748,02 грн; вартість відновлюваного ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження - 689646,81 грн.
Також позивачем було надано копію запрошення ОСОБА_3 на огляд 25.01.2023 транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 експертом, однак доказів направлення відповідачу вказаного запрошення до матеріалів справи долучено не було, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 не була обізнана про проведення оцінки ушкоджень транспортного засобу після ДТП.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 17 від 27.01.2023, ОСОБА_1 сплатив 5000 грн за оцінку матеріального збитку ТОВ «Клевер Експерт».
Відповідно до акту виконаних робіт від 20.01.2023 складеного ФОП ОСОБА_4 та квитанції до прибуткового касового ордеру № 73 від 20.01.2023, ОСОБА_1 сплатив кошти за проведену евакуацію автомобіля «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 у розмірі 1500 грн.
Транспортний засіб «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП, був застрахований на підставі Полісу № АТ/3114756 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 03.11.2022 між власником транспортного засобу ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова група «ТАС» та Договору № АZ17-1295754 від 03.11.2022 добровільного комплексного страхування.
Разом з тим, транспортний засіб «ВМW 520і», р.н. НОМЕР_1 , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
13.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , під час ДТП. 
Як вбачається з платіжної інструкції № 319313 від 17.02.2023, АТ «СГ «ТАС» виплатила ОСОБА_1 , згідно умов Договору № АZ17-1295754 від 03.11.2023, страхове відшкодування в сумі 130000 грн на ремонт «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 також надав виписку з monobank/Universal Bank про рух коштів по картці від 06.06.2023, з якої вбачається, що 30.05.2023 на його рахунок від «Моторно (транспортного) страхового бюро України» надійшли грошові кошти у розмірі 21734,83 грн.
Сплата страхового відшкодування у вказаному розмірі сторонами не оскаржується.
На адвокатський запит представника відповідача АТ «СГ «ТАС» надало відповідь, в якій вказано, що експертом АТ «СГ «ТАС» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , звіт про визначення вартості матеріального збитку складено не було. Матеріальний збиток було визначено згідно Калькуляції Audatex № 01213_34 від 13.02.2023, що становить 130000 грн. 
До вказаної відповіді АТ «СГ «ТАС» було долучено акт огляду транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 від 13.02.2023 з фотозображеннями до нього, ремонтну калькуляцію № 01213_34 від 13.02.2023, розрахунок коефіцієнту фізичного зносу досліджуваного КТЗ.
Кравчук-Горовенко Д.В. 04.02.2023 надіслала ОСОБА_1 лист/повідомлення про явку 04.02.2023 останнього до експерта для огляду транспортного засобу та фіксування пошкоджень, про що свідчить інформація про відправлення Укрпошти та Нової пошти.
Також відповідачем долучено до відзиву лист-повідомлення судового експерта Музики П.В., в якому повідомляється, що 08.02.2023 було призначено огляд пошкодженого КТЗ «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 з метою визначення матеріального збитку та проведення авто товарознавчого дослідження, однак власник ТЗ ОСОБА_1 не з`явився на огляд та транспортний засіб не надав.
Відповідно до даних Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів станом на 26.07.2023, датою останньої реєстрації транспортного засобу «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , значиться 15.03.2023, перереєстрація здійснена на нового власника за договором купівлі-продажу.
На виконання ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2023 про проведення автотоварознавчої експертизи, експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз 05.03.2026 складено висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 28780/23-54.
Відповідно до висновку експерта № 28780/23-54 від 05.03.2026, встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, до настання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 578301,20 грн. Вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, без врахування фізичного зносу та з врахуванням фізичного зносу, в цінах станом на 20.01.2023 відповідно складала: 519203,89 грн та 208024,49 грн. Розмір матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в цінах станом на 20.01.2023, складала 208024,49 грн. Ринкова вартість транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, в пошкодженому стані, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20.01.2023, в цінах станом на 20.01.2023 складала 370276,71 грн.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) зроблено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 441/756/18.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відтак, потерпілий має право заявити до винної особи вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, до яких законом віднесено витрати, які він мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто без врахування коефіцієнту фізичного зносу.
Суд зазначає, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди (січень 2023 року), позивачем було укладено у 2022 році поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак під час дії Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (який втратив чинність 01.01.2025 року).
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів»  (у редакції на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Поряд з цим, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Також слід зазначити, що відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.
Щодо твердження представника відповідача про визнання звіту суб`єкту оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ недопустимим доказом, з підстав того, що оцінювач не попереджений про кримінальну відповідальність, то суд наголошує, що Верховний суд вказав, що об`єктивність і достовірність звітів і висновків оцінювача не визначається його попередженням про кримінальну відповідальність. Тоді всі звіти були б апріорі об`єктивними і достовірними на підставі лише попередження. Отже, відсутні підстави стверджувати про необ`єктивність оцінювача через те, що він не був повідомлений про відповідальність. Разом з тим, за змістом ст. 12 і 33 Закону, звіт про оцінку майна не створює ніяких правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає і підтверджує зроблені оцінювачем висновки і його дії по реалізації свого завдання. Це унеможливлює судовий розгляд справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. Такі висновки містяться в рішенні по справі ВС/КЦС №711/650/13-ц від 04.07.2018.
Тож подавши висновок щодо вартості матеріального збитку, в якості доказу, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування.  Ураховуючи викладене, заперечення представника відповідача щодо неналежності звіту про оцінку колісного транспортного засобу № А10-27 від 04.11.2023 є необґрунтованими, у зв`язку з чим суд не бере їх до уваги.
Разом з тим, належним доказом у спірних правовідносинах є висновок експерта, який надано на виконання ухвали суду від 28.11.2023 про призначення судової автотоварознавчої експертизи за клопотанням сторони відповідача.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Вирішуючи позовні вимоги до ОСОБА_2 суд виходить з того, що особа, винна у завданні шкоди, зобов`язана її відшкодувати в розмірі збитку, не покритому страховим відшкодуванням.
Судом встановлено, що внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу, як законному володільцю автомобіля «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження транспортного засобу завдано матеріальної шкоди та з урахуванням того, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ "СГ "ТАС", а цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована, відповідач як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховими виплатами.
Щодо посилання відповідача на те, що належний ОСОБА_1 автомобіль марки «BMW 520і», д.р.н. НОМЕР_2 , був ним відчужений 15.02.2023, що фактично робить в подальшому неможливим проведення відновлювального ремонту із використанням нових деталей та запчастин, то суд зазначає, що позивач має безумовне право на відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП. Подальше розпорядження автомобілем, зокрема його ремонт, продаж або утилізація - є виключно прерогативою позивача і не впливає на обсяг чи саме право на відшкодування. Обов`язку утримуватися від відчуження транспортного засобу позивач не має.
Відповідно до висновку експерта № 28780/23-54 від 05.03.2026, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «BMW 520і», 2012 року випуску, без врахування фізичного зносу та з врахуванням фізичного зносу, в цінах станом на 20.01.2023 відповідно складала: 519203,89 грн та 208024,49 грн. 
Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає доведеним розмір матеріальної шкоди відповідача на момент ДТП в сумі 519203,89 грн (вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу без врахування фізичного зносу), особа, якій завдано збитки внаслідок порушення її цивільного права, має законне право на повне їх відшкодування і реалізація цього права не може вважатись наміром до незаконного збагачення потерпілої особи.
Верховний Суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 підтримав правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, де зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, встановивши, що автомобілю позивача спричинено пошкодження, чим завдано збитків, розмір яких підтверджується висновком експерта автотоварознавчого дослідження, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та страховим відшкодуванням, а саме: 519203,89 грн (розмір відновлюваного ремонту транспортного засобу без врахування фізичного зносу, відповідно до висновку експерта) – 160000 грн. (ліміт відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів що становлять ліміт, встановлений станом на дату ДТП) = 359203,89 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сума витрат на евакуацію транспортного засобу, що складає 1500 грн.
Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що в даному випадку моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості використання автомобіля, який являвся основним засобом пересування для його родини, що негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження майна.
Суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.
Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б надавали можливість беззаперечно встановити таку глибину моральних страждань, які б у матеріальному еквіваленті визначились у тій сумі, яка зазначена у позовних вимогах 20000 грн., та які б свідчили, що внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав непоправних негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був кардинально змінити звичний спосіб життя. 
За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, ступень пошкодження автомобіля позивача, розмір матеріальних збитків, що відшкодовано страховиком в позасудовому порядку та розмір збитків, що підлягає стягненню з винуватця ДТП, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 5000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідача, що цілком справедливо буде відповідати спричиненій моральній шкоді та компенсувати її.
З огляду на висновки суду щодо способу вирішення спору між сторонами та мотиви, з яких суд дійшов таких висновків, то в даному випадку відсутня необхідність у наданні оцінки іншим доводам учасників справи по суті позовних вимог щодо розміру відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки висновок суду за наслідками такої оцінки не матиме правового значення на остаточне рішення за наслідками розгляду справи.
Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин, обставини порушення прав позивача, наслідки спірної ситуації, характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд надав оцінку доводам сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, і не вбачає необхідності у наданні оцінки іншим аргументам учасників справи, оскільки вони не впливають на зміст обставин спірних правовідносин, а результат оцінки таких аргументів не матиме правового значення на остаточне рішення за наслідками розгляду справи.
Що стосується витрат на правничу допомогу.
Учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями ст. 59 Конституції України.
Представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08.06.2021у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 15/02/23-ЮП/ІL від 15.02.2023; акт виконаних робіт до Договору від 13.06.2023; копію ордера на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи та обсяг наданої правничої допомоги, зокрема, кількість поданих позивачем процесуальних документів та об`єктивно необхідний адвокату час для їх підготовки, суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правову допомогу 20000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом роботи.
З огляду на конкретні обставини справи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, відсутність представника позивача в судовому засіданні, а також керуючись критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, врахувавши доводи відповідача про зменшення заявлених витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Згідно з п.2 ч.2 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Пунктом 34.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право потерпілої особи на самостійне залучення аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Враховуючи підтверджені та достовірні витрати позивача на оплату послуг експерта у розмірі 5000 грн., саме з відповідача стягується відшкодування даних витрат відповідно до ст. 29 та 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивачем заявлені позовні вимоги майнового характеру про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 389893 грн. 50 коп. (не враховуючи 5000 грн. витрат понесених на залучення експерта, які відносяться до судових витрат), а також про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн.
Судовий збір за зазначені позовні вимоги повинен був бути сплачений в розмірі 3898 грн 94 коп. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, а також в розмірі 3328 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн. (всього має бути сплачено 7226 грн 94 коп.).
Позивач просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», та оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, на підтвердження чого надав пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 .
Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Враховуючи те, що позивачем не було сплачено судового збору при подачі позову до суду, оскільки він звільнений від його сплати, позов підлягає до часткового задоволення, тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 92,52 % вимог про стягнення суми матеріальної шкоди та 35 % вимог про стягнення моральної шкоди), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 3607,04 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, а також в розмірі 1164,8 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди (всього 4771,84 грн).
На підставі викладеного, керуючись ст.4,13,76,77,81,141,258-265, 352, 354 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 360703,89 грн (триста шістдесят тисяч сімсот три гривні вісімдесят дев`ять копійок) та завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 витрати з оплати виконання робіт по проведенню оцінки автомобіля та складення висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу в розмірі 5000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 4771,84 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко