Дата документу 14.05.2026
Справа № 501/2686/25
2/501/441/26 

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
14 травня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області в складі:
 
головуючого – судді Пушкарського Д.В.,
 
за участю:
 
секретаря судового засідання – Карпової Ю.А.,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

 
В С Т А Н О В И В :

 
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021 у розмірі 64117,62 грн. та судові витрати у справі.
 
Позовні вимоги мотивує тим, що 15.10.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 , в електронній формі, укладений кредитний договір №354058590. За умовами вказаного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало відповідачу на картку №4441-11ХХ-ХХХХ-1536 грошові кошти у розмірі 15100,00 грн.
 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір фартингу №28/1118-01 на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №№354058590 від 15.10.2021. 
 
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №30/1023-01 на підставі якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021.
 
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу №29/05/25-Е на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021.
 
Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 64117,62 грн.
 
Представник позивача, керуючись ст.ст. 512, 514, 525, 526, 350, 610, 611, 624, 1050, 1054 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором.
 
Представник відповідача Павленко А.С. надала відзив на позовну заяву в якому просила суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
 
Відзив мотивує тим, що з позовної заяви вбачається, що Договір був укладений 15.10.2021, однак до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості Позивач звернувся лише в червні 2025 року.
 
Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
 
Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).
 
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, законодавець заклав презумпцію обізнаності кредитора про його порушення прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на кредитора.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором, який був доданий Позивачем до позову, Відповідачем не вносились кошти на рахунок.
 
Таким чином, на думку відповідача, право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021 з`явилося з моменту його укладення та в межах загальної позовної давності до 16 жовтня 2024 року. Отже, станом на дату звернення із позовною заявою до суду Позивач не мав права вимоги, оскільки ним було пропущено строк для подання позову.
 
ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» в своєму позові зазначає, що 28.11.2018 між Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01. В подальшому, Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання Договору факторингу № 28/1118-01 підписали Реєстр прав вимоги № 165 від 21.12.2021, за яким від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. Як зазначає Позивач, в подальшому, 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №30/1023-01. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання Договору факторингу №30/1023-01 підписали Реєстр прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу №30/1023-01, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги. 
 
Як далі зазначає Позивач, 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Договором. Відповідно до Реєстру Боржників № б/н від 29.05.2025 за Договором факторингу №29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 64117,62 грн. 
 
Проте, виникає питання правомірності належності права вимоги Позивача. Враховуючи те, що кредитний договір №354058590 було укладено 15.10.2021, ТОВ «Таліон Плюс» (перший фактор) не могло належати право вимоги до Відповідача за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021, оскільки Договір факторингу, яким передавалось право вимоги за вказаним Кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28.11.2018, тоді, коли правовідносини за Кредитним договором виникли 15.10.2021.
 
Разом з тим, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі на майбутнє забороняється.
 
Оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.
 
Позивач в своєму позові просить стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 64117,62 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 15000,00 грн., заборгованості за процентами – 49017,62 грн. 
 
Відповідно до п.1.7 кредитна лінія надається строком на 30 днів, а саме до 14.11.2021 За п. 1.9.1. процентна ставка складає 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
 
З огляду на це, вірним розрахунком відсотків за користування кредитним коштами є: 15100,00 (тіло кредиту) х 0,0198% в день х 30 (кількість днів кредитування) = 8969,40 грн. Отже, за весь строк кредитування, що складає 30 днів, Відповідач мав повернути 8969 гривень 40 копійок. Однак із матеріалів справи вбачається, що Первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» здійснювалися нарахування процентів по кредиту в строк до 30.10.2023, що поза межами строку кредитування.
Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності.
 
Відповідач та його представник у судове засідання не прибули.
 
Суд дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
 
15.10.2021 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 , у електронній формі, укладений договір кредитної лінії №354058590 (а.с.36-40).
П.1.1 Договору визначено, що за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику Кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити процент за користування кредитом, відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правила надання грошових коштів у позику.
П.1.3 договору визначено, що Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 15100,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернутий до 14.11.2021.
Згідно платіжного доручення від 15.10.2021 (а.с.10), ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на картку 4441-11ХХ-ХХХХ-1536 грошові кошти у розмірі 15100,00 грн. 
АТ «Універсал банк» на ухвалу суд про витребування доказів надав інформацію, що на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) в банку емітовано картку № НОМЕР_2 .
В період з 15.10.2021 по 20.10.2021 на вказану платіжну картку були перераховані грошові кошти у розмірі 15100,00 грн. (а.с.141). 
Таким чином, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало.
Представник відповідача у відзиві зазначає, що кредитний договір був укладений 15.10.2021 однак позивач з позовною заявою звернувся в червні 2025 року. Вважає, що право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021 з`явилося з моменту його укладення та в межах загальної позовної давності до 16.10.2024, таким чином позивач пропустив строк позовної давності.
Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Ч.1 ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Ч.1 ст.261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст.ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі по тексту – «Указ») на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. 
Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» Вказана норма прав діяла до 04.09.2025 (набрання законної сили Законом України № 4434-IX від 14.05.2025).
Таким чином, строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжувалися як на строк дії карантину, тобто до 30 червня 2023 року, так і на строк дії військового стану – до 04.09.2025.
Враховуючи що строки позовної давності були зупинені на підставі вказаних нормативно правових актів, то строк позовної давності за кредитним договором від 15.10.2021 не сплив.
Представник позивача зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором від 15.10.2021 зобов`язань виникла заборгованості у розмірі 64117,62 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 15100,00 грн., заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 49017,62 грн. про що надав виписку по особовому рахунку відповідача (а.с.47).
Відповідач до відзиву на позовну заяву не надав доказів того, що ним кредитні кошти були повернуті, повністю або частково у встановлені договором строки.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що позивач невірно нарахував відсотки з урахуванням того, що кредит наданий був строком на 30 днів, тому саме на цей період слід нараховувати відсотки, які будуть становити 8969,40 грн. (15100 х 0,0198% в день х30).
П.1.7 кредитного договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту а саме до 14.11.2021 У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором
Відповідно до п. 4.1. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua
Відповідно до пункту 1.14.1, тривалість дисконтного періоду становить 30 днів. За погодженням Сторін, сума нарахувань за Дисконтною процентною ставкою, а саме: процентів за користуванням Кредитом у розмірі 1540 грн. 20 коп. 
Таким чином, нарахування процентів становить 51,34 грн. за кожен день користування кредитом.
1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 
Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 15100,00 грн. (сума виданого кредиту) * 2,98 (процентна ставка)/100 = 449,98 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 19.11.2021 по 11.02.2022.
П. 4.3 договору визначено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.
П 4.3. договору визначено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в П.1.7. цього Договору, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, навів висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. 
Позивач здійснював нарахування на підставі ст.1048 та ч.2 ст.625 ЦК України.
Ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Таким чином твердження представника відповідача, що позивач мав право нараховувати відсотки лише за 30 днів спростовуються умовами кредитного договору.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01 (а.с.77-80).
п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
П.2.1 договору факторингу від 28.11.2018 визначено, що згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги , а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
Згідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 165 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього) (а.с.75), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 40718,66 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №30/1023-01 (а.с.68-74).
П.1.3 вказаного договору факторингу визначено, що правом вимоги означає всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
П.2.1 договору факторингу від 30.10.2023 визначено, що згідно умов цього Договору Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги , а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
П.4.1 договору факторингу від 30.10.2023 визначено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги.
Згідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до ТОВ ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 64117,62 грн. (а.с.66).
29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінас» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір факторингу №29/05/25-Е (а.с.59).
П.1.1 договору факторингу від 29.05.2025 визначено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (за пату), а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників. Перелік боржників підстави виникнення прав грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу від 29.05.2025 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором від 15.10.2021 на суму 64117,62 грн. (а.с.57-58).
Таким чином, твердження представник відповідача, що до ТОВ «Таліон Плюс» не перейшло право вимоги за кредитним договором, який був укладений пізніше ані ж сам договір факторингу спростовуються договорами факторингу, яким визначено що може перейти і права вимоги, які виникнуть в майбутньому та переходять з моменту підписання реєстру права вимоги.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
 
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
 
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
 
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
 
Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
 
Ч.1,6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Із досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої обов`язки за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021, в той час відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання та згідно з матеріалами справи має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», яке є правонаступником кредитодавця, в загальному розмірі 64117,62 грн.
 
Враховуючи, що відповідач своєчасно грошове зобов`язання за договором №354058590 від 15.10.2021 не виконує, що підтверджується наданими позивачем доказами, то суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку.
 
Представник позивача в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
 
Відповідно до ст.133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
 
Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 16.06.2025 (а.с.1).
 
Ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Згідно положень ч.ч.2 ст.141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
 
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.
 
Зазначив, що враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, Відповідач вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат. Вважає, що обґрунтований загальний розмір понесених Позивачем витрат на правову допомогу складає – 500,00 грн. При цьому Відповідач у повному обсязі не погоджується з позовними вимогами Позивача, у зв`язку з чим заявлені Позивачем витрати на правову допомогу стягненню з Відповідача та розподілу - не підлягають.
 
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
 
29.05.2025 між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладений договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 та додаткова угода №25770770145 договору про надання правничої допомоги (а.с.44-45).
 
Надана копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І. (а.с.42).
 
Згідно акту прийому-передачі наданих послуг (вартість послуг адвоката складає 7000,00 грн. 
 
За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України).
 
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Таким чином, аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
 
Керуючись ст.ст.263-269, 280-289 ЦПК України, суд,

 
В И Р І Ш И В:

 
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №354058590 від 15.10.2021 у розмірі 64117,62 грн. судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

 
Суддя