Справа № 526/3406/25
Провадження № 2/526/363/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судових засідань Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч цивільну справу № 526/3406/25 в порядку загального позовного провадження за позовом АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
з участю відповідача ОСОБА_1 

в с т а н о в и в:

30 жовтня 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором б/н від 15.02.2024 року в сумі 217 531,81 грн та судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2610,38 та витрат на правничу допомогу в сумі 20 200,00 грн.
Ухвалою від 12.11.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. 
Ухвалою суду від 13.11.2025 року, враховуючи складність справи та розмір заборгованості, суд постановив вийти з спрощеного позовного провадження та відкрити провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 
Позивач та його представник копію ухвали про відкриття провадження та ухвалу суду про розгляд справи за правилами загального позовного провадження отримали 13.11.2025 року, які були доставлені до їх електронних кабінетів.
Відповідач ОСОБА_1 цивільний позов з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі  та копію ухвали від 13.11.2025 не отримала, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомила суду про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № R067038043711, копії ухвал суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручені, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично вона є повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції.
Відповідач відзив на позовну заяву суду не надала.
Ухвалою суду від 19.02.2026 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання представник позивача АТ "Акцент-Банк" не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності,позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала позовні вимоги АТ "Акцент-Банк" вказавши, що вона опинилась в скрутному матеріальному становищі і не могла сплачувати кредит. Також вказала, що послуги на правничу допомогу є надмірними і не відповідають засадам справедливості та просила їх зменшити до розумного розміру.
Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши додані до справи докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 15.02.2024 року ОСОБА_1 власноручно підписала анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 
15 лютого 2024 року ОСОБА_1 підписала заяву до АТ «А-Банк» про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком шляхом накладення електронного підпису. У вказаній заяві обумовлено вид, тип, мета, сума кредиту, визначено пільговий період та загальний строк кредитування, а також відсотки за користування кредитними коштами, вказано права та обов`язки сторін.
Також, 15.02.2024 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису підписала паспорт споживчого кредиту «Кредитна КАРТА "ЗЕЛЕНА", наданого АТ "Акцент-Банк", який містить основні умови кредитування:
- тип кредиту - кредитування рахунку з пільговим періодом використання;
- сума ліміту - від 1 000 до 200 000 (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит) грн.;
- строк кредитування - 240 місяців з правом автоматичного продовження;
- мета отримання кредиту - на споживчі потреби;
- спосіб та строк надання кредиту - кредитні кошти надаються клієнту у вигляді суми кредитного ліміту на споживчі потреби на платіжній картці клієнта, яка відкрита у
банку на підставі укладеного договору про надання банківських послуг. Строк надання кредиту – протягом одного дня (максимальний строк);
- процентна ставка відсотків річних - пільгова (до 62 днів 0,000001%), базова (3,4% на місяць, що становить 40,8 % річних);
- порядок повернення кредиту щомісяця, до останнього дня поточного місяці включно, в розмірі не менше 4% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом та не менше 100 грн. й не може перевищувати повного розміру заборгованості за договором про споживчий кредит.
Споживач має право достроково погасити кредит та/або заборгованість за ним з урахуванням нарахованих відсотків;
- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту збільшена (6,8% у місяць на загальну суму заборгованості у випадку наявності простроченої заборгованості);
- споживач має право відмовитись від договору протягом 14 календарних днів.
Згідно вказаного паспорту споживчого кредиту орієнтовна загальна вартість кредиту 134 120,95 грн, реальна річна процентна ставка – 49,34%.
Підписуючи паспорт споживчого кредиту, ОСОБА_1 було підтверджено отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надану, виходячи із обраних умов кредитування. 
Позичальник прийняла умови надання споживчого кредиту фізичним особам і зобов`язалася повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви та умов кредитування. Вказана анкета-заява підписана відповідачем власноручно.
"Акцент-Банк" на підставі названих документів надав ОСОБА_1  кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.
Укладення вказаного кредитного договору відповідачем у судовому засіданні не заперечувалось. 
Відповідно до довідки позивача за картками, відповідачу ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ) та видано картки № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , строком дії до 12/31 та встановлено кредитний ліміт, розмір якого відображено у довідці за лімітамиза період з 15.02.2024 по 08.03.2024, згідно якої відповідачу було збільшено ліміт 08.03.2024 до 47 000 грн.
З наданої банком виписки по картці ОСОБА_1 вбачається, що відповідач скористалась наданими банком грошовими коштами в межах кредитного ліміту, проте свої зобов`язання щодо сплати обов`язкових платежів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 
Згідно розрахунку АТ "Акцент-Банк" прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 14.07.2025 р. становить 217 531, 81 грн., яка складається з наступного: 129 181,94 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 87 399, 87 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками; 950 грн - штраф.
Згідно з ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч.2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Ч. 1 ст.626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підписані 15.02.2024 року ОСОБА_1 електронним підписом заява щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком та паспорт споживчого кредиту відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та у сукупності із підписаною власноруч відповідачем анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил складають кредитний договір б/н (внутрішньобанківський референт SAMABWFC10077970943).
Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З заяви про відкриття, ведення поточного рахунку від 15.02.2024 року вбачається, що сторонами обумовлені істотні умови надання позики, як то: сума ліміту по кредиту, строк дії договору, річна процентна ставка за користування кредитом, порядок повернення кредиту, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та іншим платежами.
Відповідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання нею умов кредитного договору, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зокрема суд погоджується із розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 14.07.2025 в сумі 216 581,81 грн., яка складається: 129 181,94 грн - загального залишку заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 87 399, 87 грн – загального залишку заборгованості за відсотками.
Щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 950 грн суд зауважує наступне.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, внесено зміни до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» і доповнено його п. 6-1, який встановлює нові правила звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання ним своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.
У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті.
Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Також, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, позивачем АТ «Акцент-Банк»всупереч вказаних вимог Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року та перехідних положень, було неправомірно нараховано відповідачу штраф за невиконання вказаного кредитного договору в сумі 950 грн. З огляду на викладене, в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
За вказаних обставин з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кредитні кошти у розмірі 216 581,81 грн. з яких: 129 181,94 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 87 399, 87 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками, тому позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 200 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.
Так, в матеріалах справи наявний договір №22012025 про надання правничої допомоги від 08 квітня 2025 року, укладений між АТ «Акцент-Банк» та Адвокатським об`єднанням «Правовий Курс», додаткова угода №1 до договору №22012025 від 08 квітня 2025 року, наказ Адвокатського об`єднання «Правовий Курс» №02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу ОСОБА_2 з 01.07.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ушакевич М.П., довіреність АТ «Акцент-Банк» від 26.08.2025 видана адвокату Ушакевич М.П. на представництво інтересів позивача у судах, реєстр боржників №1 від 22.07.2025 до договору №22012025 про надання правничої допомоги від 08 квітня 2025 року, в якому зазначено боржника ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору №22012025 у якому вказано суть послуг: вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства, аналіз та оцінка перспективності звернення до суду – 1000 грн; перевірка комплектності документів, визначення підсудності справи, розрахунок суми судового збору та надання клієнту реквізитів для його сплати -500 грн; підготовка та направлення позовної заяви до суду - 7200 грн; моніторинг справи в суді та написання процесуальних документів по справі за необхідності – 5100 грн; отримання виконавчого листа – 1000 грн; перевірка судового рішення та виконавчого документа на відповідність обов`язкових реквізитів -400 грн; написання заяви про примусове виконання рішення та здійснення контролю за виконанням судового рішення – 5000 грн; загальна вартість юридичних послуг 20 200 грн. 
Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року №159/5837/19.
Також, частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.
У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Суд зауважує, що відповідач заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, вказавши, що вони є неспівмірними із складністю справи і обсягом наданих послуг. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача зазначено, що у вказаній категорії справ є  сформована стала судова практика, тому складання процесуальних документів не могло зайняти такого часу як заявлено в документах. 
Крім цього, суд зауважує, що всі перелічені послуги не були надані товариству, а вартість складання позовної заяви, по якій сформовано шаблон позову через сформовану судову практику явно не відповідає засадам розумності.
Таким чином, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про зменшення витрат на правову допомогу пропорційно до задоволених вимог та, виходячи з принципу пропорційності, співмірності і розумності, дана сума підлягає зменшенню до 8 000 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій сторони.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог (99 %) в розмірі 2584, 28 грн.
Керуючись ст.509, 526, 527 ч.1, 530, 536, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.12, 81, 141,137, 263-265, 268, 273, 289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість по кредитному договору про надання банківських послуг № б/н від 15.02.2024 в розмірі 216 581,81 грн, яка складається з : 129 181,94 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 87 399, 87 грн – загальний залишок заборгованості за відсотками.
Відмовити АТ «Акцент-Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у частині стягнення штрафу за кредитним договором № б/н від 15.02.2024 в сумі 950 грн.
Стягти з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» судові витрати на оплату судового збору в сумі 2584, 28 грн та на оплату правової допомоги в розмірі 8000  грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач - АТ «Акцент-Банк», місцезнаходження - м. Дніпро, вул. Батумська,11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 14360080.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_6 .

Головуюча: Л. В. Максименко