ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"08" червня 2026 р. Cправа № 902/448/26  

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи
за позовом: Солобковецької сільської ради (вул. Грушевського, буд. 2, с. Солобківці, Хмельницький район, Хмельницька область, 32162)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (вул. Привокзальна, буд. 3Б, м. Вінниця, 21001)
про стягнення 32 783,03 грн
В С Т А Н О В И В :
На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № 02-21-465 від 07.04.2026 (вх. № 493/26 від 07.04.2026) Солобковецької сільської ради з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" про стягнення 32 783,03 грн, з яких: 31 000,00 грн – заборгованість за непоставлений товар; 1 320,57 грн – пеня та 462,46 грн – інфляційні втрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки № 319 від 27.11.2023 в частині передачі пального згідно із талонами, придбаними у відповідача, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі вартості невикористаних талонів.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026, вказану позовну заяву розподілено судді Матвійчуку В.В.
Судом за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/448/26 за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання), про що 09.04.2026 була постановлена відповідна ухвала. Зазначеною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.
Вказана ухвала вручена відповідачу 09.04.2026, що підтверджується довідкою, сформованою в КП "ДСС" про доставку електронного листа, згідно із якою документ був доставлений до електронного кабінету відповідача у зазначену дату.
У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" бере до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом установлено таке.
27.11.2023 між Солобковецькою сільською радою (позивач, за Договором - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (відповідач, за Договором - Постачальник) укладено Договір поставки № 319, відповідно до умов якого, згідно із пунктом 1.1 Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити: Бензин А-95 (Євро 5) (скретч-картка) за кодом CPV ДК 021:2015:09130000-9 – Нафта і дистиляти (надалі - Товар) в мережі АЗС за умовами даного договору.
Найменування, кількість, ціна Товару вказані у Специфікації у Додатку № 1, яка є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).
У пункті 1.5 Договору визначено, що заправка автомобілів Покупця здійснюється на АЗС Постачальника при пред`явлені скретч-картки. Строк поставки - протягом дії скретч-карток. Термін дії скретч-картки: не менше 12 (дванадцяти) місяців з дня підписання Договору.
Розділом 2 Договору сторони визначили ціну, порядок та строки проведення розрахунків. Зокрема, відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору, сторони погодили, що ціна Товару встановлюється у національній валюті України - гривні, а загальна ціна Договору становить 31 000,00 грн.
Відповідно до п. 2.5 Договору розрахунок за поставлений Товар здійснюється в розмірі 100 % упродовж 10 (десяти) календарних днів з дати підписання Сторонами оригіналу видаткової накладної.
Пунктом 2.6 Договору визначено, що розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України гривні у безготівковій формі шляхом перерахування належних до сплати сум коштів на поточний рахунок Постачальника, що вказаний у цьому Договорі. Замовник здійснює оплату в межах отриманого бюджетного фінансування.
Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох Сторін, скріплюється печатками Сторін (за наявності) і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 8.1 Договору).
Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.
У Специфікації, що є Додатком № 1 до Договору, сторони погодили найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціну за одиницю товару з урахуванням ПДВ, загальну вартість товару з ПДВ, а також країну походження товару.
Зокрема, предметом поставки визначено бензин А-95 у кількості 620 літрів за ціною 50,00 грн за 1 літр з ПДВ, на загальну суму 31 000,00 грн з ПДВ; країна походження товару - Україна/ЄС.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" на виконання зобов`язань за Договором поставки № 319 від 27.11.2023, відповідно до видаткової накладної № 0005/0000449 від 27.11.2023, передало Солобковецькій сільській раді скретч-картки на бензин А-95 загальним обсягом 620 літрів.
Позивачем було здійснено оплату вартості зазначених скретч-карток на бензин А-95, що підтверджується платіжною інструкцією № 254 (внутрішній номер 312111380) від 05.12.2023 на суму 1 000,00 грн та платіжною інструкцією № 240 (внутрішній номер 312111542) від 06.12.2023 на суму 30 000,00 грн.
Водночас, незважаючи на належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо оплати товару, відповідач не виконав обов`язку із забезпечення відпуску паливно-мастильних матеріалів у повному обсязі, що підтверджується актами про відсутність паливно-мастильних матеріалів від 07.12.2023, 13.12.2023, 18.12.2023, 21.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023.
Таким чином, у позивача залишилися нереалізованими талони на бензин А-95 загальним обсягом 620 літрів за ціною 50,00 грн за 1 літр, на загальну суму 31 000,00 грн з ПДВ.
З метою досудового врегулювання спору Солобковецька сільська рада звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" із претензією № 02-21-246 від 17.03.2026, у якій запропонувала повернути покупцеві грошові кошти у розмірі 31 000,00 грн.
У подальшому позивач також звернувся до відповідача з вимогою № 02-21-555 від 21.08.2025, відповідно до якої вимагав повернути суму попередньої оплати за Договором поставки № 319 від 27.11.2023 у розмірі 31 000,00 грн протягом семи календарних днів з моменту отримання зазначеної вимоги на вказаний розрахунковий рахунок.
Проте відповіді на претензію № 02-21-246 від 17.03.2026 та вимогу № 02-21-555 від 21.08.2025 позивач не отримав, що підтверджується відсутністю відповідних доказів у матеріалах справи.
У зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань у частині поставки 620 літрів бензину А-95, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вартості непоставленого товару у сумі 31 000,00 грн як суми попередньої оплати, а також 1 320,57 грн - 3 % річних та 462,46 грн - інфляційних втрат.
З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у межах даного спору, регулюються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, оскільки предметом укладеного між сторонами Договору поставки № 319 від 27.11.2023 є поставка товару.
Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно із ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання за Договором поставки № 319 від 27.11.2023, сплативши вартість товару у загальній сумі 31 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 254 (внутрішній номер 312111380) від 05.12.2023 на суму 1 000,00 грн та платіжною інструкцією № 240 (внутрішній номер 312111542) від 06.12.2023 на суму 30 000,00 грн.
Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно із ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу вимог ст. 610, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Матеріалами справи, зокрема видатковою накладною № 0005/0000449 від 27.11.2023, підтверджується передача відповідачем позивачу талонів на отримання бензину А-95 загальним обсягом 620 літрів.
Талони є способом забезпечення оперативного обліку та фактичного відпуску обсягів пального, продаж (постачання) якого мав відбутись у межах господарського договору про закупівлю товарів.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, згідно із якими торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (надалі - АЗС) ( абзац 2 п.3 Правил).
Згідно із п. 9 Правил, розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (надалі - Інструкція).
Згідно із п. 3 Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.
Порядок відпуску нафтопродуктів за талонами визначений у п.п. 10.3.3. Інструкції, а саме: форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п.п. 10.3.3.1); заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п.п. 10.3.3.2).
Виходячи з наведеного, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС.
Суд зазначає, що факт підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує факт передачі талонів (скретч-карток), які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.
Відповідно до пункту 1.5 Договору заправка транспортних засобів Покупця здійснюється на АЗС Постачальника за умови пред`явлення скретч-картки. Строк поставки визначено як період дії скретч-карток. При цьому строк дії скретч-картки становить не менше 12 (дванадцяти) місяців з дати підписання Договору.
Суд також враховує, що інших умов щодо порядку та моменту фактичної передачі товару (пального) Покупцю Договором поставки не передбачено.
Відповідно до матеріалів справи, обсяг товару, який не був відпущений відповідачем за Договором поставки № 319 від 27.11.2023, становить 620 літрів дизельного палива на загальну суму 31 000,00 грн. Зазначені обставини підтверджуються актами про відсутність паливно-мастильних матеріалів від 07.12.2023, 13.12.2023, 18.12.2023, 21.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023, а також наявними у матеріалах справи невикористаними скретч-картками.
Статтею 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець про це поінформований. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Враховуючи те, що укладений сторонами Договір не містить визначеної календарної дати або строку, у який відповідач зобов`язаний здійснити постачання пального за талонами, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.
Відповідно до зазначеної норми, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Суд враховує, що в матеріалах справи містяться претензія № 02-21-246 від 17.03.2026 та вимога № 02-21-555 від 21.08.2025, відповідно до яких позивач просив відповідача повернути суму попередньої оплати за Договором поставки № 319 від 27.11.2023 у розмірі 31 000,00 грн. Водночас встановити факт їх направлення саме на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" суд позбавлений можливості, оскільки як докази відправлення надано лише фіскальні чеки № 3210001327793 від 18.03.2025 та № 3210001379360 від 02.09.2025, з яких неможливо встановити зміст відправлення.
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23.
Суд також враховує, що позовна заява № 02-21-465 від 07.04.2026 (вх. № 493/26 від 07.04.2026) була подана через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" та доставлена до електронного кабінету відповідача 07.04.2026. 
Відтак, обов`язок відповідача щодо поставки товару виник після спливу семиденного строку з моменту пред`явлення позову, відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.
Положеннями частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частина 1 статті 615 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 665 Цивільного кодексу України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Положеннями частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
За змістом частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар.
Суд зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували наведений позивачем перелік невикористаних талонів за Договором поставки № 319 від 27.11.2023, а також не надав власного розрахунку суми грошових коштів, що підлягає компенсації, відтак перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд погоджується із загальною вартістю товару, який фактично не може бути отриманий та підлягає сплаті позивачу, вважає його арифметично правильним.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови Договору поставки № 319 від 27.11.2023 в частині своєчасної передачі товару позивачу, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі 31 000,00 грн, сплачені за пальне.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання з оплати вартості товару, тоді як відповідач не здійснив передачу товару в повному обсязі, передбаченому умовами Договору, та не надав доказів на спростування наведених у позові обставин, суд визнає вимоги позивача про стягнення вартості недопоставленого пального у сумі 31 000,00 грн обґрунтованими та вважає за можливе їх задовольнити.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено вимоги про стягнення 1 320,57 грн пені та 462,46 грн інфляційних втрат.
Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 1 320,57 грн пені та 462,46 грн інфляційних втрат, суд виходить із такого.
Приписами статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до положень статей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Згідно із статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до вимог частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Як убачається зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 1 320,57 грн та пеню у розмірі 462,46 грн.
Разом із тим суд звертає увагу, що заявлена позивачем до стягнення сума пені у розмірі 462,46 грн за своєю правовою природою є 3 % річних, нарахованими відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки наданий позивачем розрахунок здійснено саме як розрахунок 3 % річних, а не неустойки (пені).
Водночас у прохальній частині позовної заяви позивачем помилково змінено місцями суми інфляційних втрат та 3 % річних, а саме: суму 1 320,57 грн зазначено як 3 % річних, тоді як суму 462,46 грн - як інфляційні втрати.
За таких обставин суд дійшов висновку, що неправильне зазначення відповідних сум у прохальній частині позовної заяви має характер технічної помилки та не впливає на зміст заявлених вимог. 
Отже, до стягнення заявлено 3 % річних у розмірі 462,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 320,57 грн, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Здійснивши перевірку та перерахунок сум інфляційних втрат і трьох відсотків річних із використанням сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", суд дійшов висновку, що розрахунок, наданий позивачем, є арифметично правильним, відповідає розрахунку суду та не виходить за його межі.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 320,57 грн та трьох відсотків річних у розмірі 462,46 грн є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.
Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.
З огляду на часткове задоволення позову, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн, інша частина судового збору покладається на позивача.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Армерія Ойл" (вул. Привокзальна, 3Б, м. Вінниця, 21001; код ЄДРПОУ 44618933) на користь Солобковецької сільської ради (вул. Грушевського, буд. 2, с. Солобківці, Хмельницький район, Хмельницька область, 32162); код ЄДРПОУ 04402729) 31 000 грн 00 коп – основного боргу (попередньої оплати); 1 320 грн 57 коп – інфляційних втрат; 462 грн 46 коп – 3% річних та 2 662 грн 40 коп – витрат зі сплати судового збору.
Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення складено 08 червня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:
1 - до справи