П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26465/25	

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24 без рівноцінної та повної компенсації втрат доходів; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходила службу в органах Державної прикордонної служби України. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.09.2020 №239- ОС звільнена з військової служби за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в запас та згідно наказу від 30.10.2020 №333-ОС виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.11.2020. Як пояснює позивачка, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24 23 ВЧ НОМЕР_1 здійснене нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення на загальну суму 40 140,94 грн. Проте, виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення здійснена двома платіжками 31.01.2025 на суму 6 243,11 грн та 10.05.2025 на суму 27 287,75 грн, з відрахуванням від нарахованого доходу ПДФО за ставкою 18 %, проведена без рівноцінної компенсації втрат доходів при проведенні доплати грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб. Такі дії військової частини позивачка вважає протиправними, оскільки на суб`єкта владних повноважень, який здійснював розрахунок на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24, покладений обов`язок вжити заходів з виплати грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24 без рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24.
В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не являється пенсією або щомісячним довічним грошовим утриманням, не є соціальною виплатою, не є стипендією, не є індексацією грошових доходів громадян, не є сумою відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, не є сумою, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, і, що найголовніше – не входить до складу грошового забезпечення позивачки. Таким чином, на переконання апелянта, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є спеціальною компенсаторною виплатою, яка спрямована на відшкодування втрат, отже за своєю природою не може бути доходом. 
Апелянт зауважує на тому, що ВЧ НОМЕР_1 проводилася виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24., а не виплачувалося грошове забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, а має характер разової виплати, здійсненої на підставі виконання рішення суду, а тому правомірно з нарахованої суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати було відраховано належні обов`язкові податки та збори без їх компенсації, оскільки на неї не поширюються положення п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України, а також положення Порядку №44 щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, та ці норми права до виниклих правовідносин не застосовуються. 
З огляду на таке, на переконання апелянта, правомірно утримані податки з нарахованої на виконання рішення суду суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та законних підстав для здійснення нарахування та компенсації позивачці суми податку на доходи фізичних осіб, відсутні, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) у період з 12.02.2015 по 11.01.2017 та з серпня 2020 року по 01.11.2020 включно.
Не погодившись із порядком нарахування та розміром індексації грошового забезпечення, який був виплачений у період з 01.12.2015 по 11.01.2017, ОСОБА_1 звернулася до суду за судовим захистом порушеного права.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року у справі №200/2269/22 позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 11.01.2017 з урахуванням травня 2015 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця). 
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 11.01.2017 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням фактично виплачених сум індексації грошового забезпечення.
26.09.2024 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року у справі №200/2269/22 позивачці ВЧ НОМЕР_1 нарахувала та виплатила індексацію в розмірі 27 920,59 грн.
07.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати з грудня 2015 року по день фактичної виплати 26.09.2024.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 09 грудня 2024 року у справі №420/31424/24 позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми донарахованої індексації грошового забезпечення за періоди: з 01.12.2015 по день фактичної виплати 26.09.2024. 
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми донарахованої індексації грошового забезпечення за періоди: з 01.12.2015 по день фактичної виплати 26.09.2024.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року по адміністративній справі №420/31424/24 набуло чинності 05.05.2025.
На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24 ВЧ НОМЕР_1 здійснила нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення на загальну суму 40 140,94 грн, що підтверджується архівною відомістю за період з січня 2025 року по грудень 2025 року.
Проте, виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення проведена двома платіжками 31.01.2025 на суму 6 243,11 грн та 10.05.2025 на суму 27 287,75 грн, з відрахуванням від нарахованого доходу ПДФО за ставкою 18 %.
Позивачка, вважаючи, що відповідач має відшкодувати податок на доходи з фізичних осіб, який був утриманий з виплаченої їй суми на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі № 420/31424/24, звернулася до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції посилаючись на практику Верховного Суду, наведену у постанові від 20.12.2024 у справі №440/6875/24 та постанові від 06.02.2025 у справі №380/6777/24, указав, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця. Тому при її нарахуванні та виплаті має бути проведена одночасна компенсація суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно із положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі — Закон № 2011-XII).
Згідно зі статтею 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.
Предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо утримання ПДФО з суми компенсації втрати частини доходів без одночасної виплати грошової компенсації у розмірі цього податку.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2024 № 44 затверджений Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (далі – Порядок №44).
Далі, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 31.05.2017 № 375, якою були внесені зміни до пункту 2 Порядку № 44, згідно якої зазначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби. Компенсація призначена для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Також зазначено, що ця грошова компенсація виплачується іноземцям та особам без громадянства, які мають статус військовослужбовця.
Згідно з пунктами 3– 5 Порядку № 44, виплата грошової компенсації здійснюється установами, що утримують військовослужбовців та інших зазначених осіб, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом їхніх доходів. Компенсація має бути рівноцінною та повною і покривати втрати частини грошового забезпечення, пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб. Виплата здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115 (далі – Положення), особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби має отримати повний розрахунок за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Пунктом 292 Положення визначена процедура звільнення. Після надходження відповідного наказу або повідомлення про звільнення, військовослужбовець здає посаду, з ним проводиться розрахунок, він виключається зі списків особового складу та направляється на військовий облік.
Отже, на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладений обов`язок вжити заходів з виплати грошової компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб під час розрахунку з позивачем на виконання судового рішення. Однак, відповідач не вжив відповідних заходів.
Згідно з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб рядового і начальницького складу, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі №825/761/17 виснував, що суми податку на доходи фізичних осіб, утримані з грошового забезпечення військовослужбовців, повинні спрямовуватися на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їхніх доходів. Виплата компенсації здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення та у розмірі суми утриманого податку.
Колегія суддів погоджується із висновками суду про те, що неправомірні дії військової частини призвели до несвоєчасної виплати грошової допомоги. Тому втрата позивачкою статусу військовослужбовця на час виплати не є підставою для невиплати компенсації. Грошова компенсація у розмірі суми податку мала бути виплачена одночасно з виплатою грошової допомоги, якби відповідач належним чином виконав свої зобов`язання.
Стосовно правової природи компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення, як частини грошового забезпечення військовослужбовця, слід зазначити наступне.
Згідно з Податковим кодексом України, Конвенцією Міжнародної організації праці № 95 та Кодексом законів про працю України, заробітна плата включає основну та додаткову заробітну плату, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати.
Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які нараховуються в порядку індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер і є складовою належної працівникові заробітної плати. Вони спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати та підтримання купівельної спроможності.
Таким чином, компенсація втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовця. Тому при її нарахуванні та виплаті має бути проведена одночасна компенсація суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку № 44.
Колегія суддів також враховує, що висновок суду першої інстанції відповідає позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 27.07.2023 у справі № 380/813/22, у постанові від 20.12.2024 у справі №440/6875/24 та постанові від 06.02.2025 у справі №380/6777/24,.
З огляду на викладене, посилання апелянта помилковість висновків суду першої інстанції на думку колегії суддів є безпідставними та суперечить сталій позиції суду касаційної інстанції.
Отже, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.
Таким чином, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_2 загону морської охорони Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язати вчинити певні дії – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький