Справа № 755/826/26 Головуючий в суді І інстанції Жук М.В.
Провадження № 33/824/2647/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
За участі секретаря судового засідання Івкової Д. Л. 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,

ВСТАНОВИВ: 

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн, в дохід держави.
Стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 665 грн 60 коп. в дохід держави.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 січня 2026 року серії ЕПР1 № 565169, ОСОБА_1 , 12.01.2026 року о 18 год. 40 хв., в м. Києві, по вул. Сверстюка, 17, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Phaeton», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважний та розвертаючись при зеленому сигналу світлофору не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України.

Не погодившись із вказаною постановою представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць Юлія Григорівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно оцінив зібрані докази та дійшов помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 .
Апелянт вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріали провадження не містять належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху, а наявні сумніви щодо його винуватості відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитися на його користь.
Зазначає, що суд безпідставно відхилив висновок судового експерта № 2026-2603 від 30.03.2026, яким встановлено відсутність у діях ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пункту 16.6 Правил дорожнього руху та зроблено висновок про те, що з технічної точки зору причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди були дії водія автомобіля «Mercedes-Benz» ОСОБА_2 , який, на думку експерта, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху.
На думку апелянта, висновки суду про необ`єктивність зазначеного експертного дослідження є помилковими, оскільки при проведенні дослідження експертом були враховані пояснення обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, відеозапис ДТП та інші матеріали справи, а поставлені на вирішення експерта питання відповідали Науково-методичним рекомендаціям щодо призначення автотехнічних експертиз.
Крім того, в апеляційній скарзі зазначається, що протокол про адміністративне правопорушення та схема місця дорожньо-транспортної пригоди складені з порушенням вимог чинного законодавства та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки не містять належної фіксації місця зіткнення транспортних засобів, їх точного розташування, слідів гальмування, місця первинного контакту, необхідних вимірів та інших відомостей, які мають істотне значення для правильного встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши представників особи, що притягається до адміністративної відповідальності Коломієць Ю.Г. , ОСОБА_4 , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з пунктом 2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пункт 16.6 Правил дорожнього руху передбачає, що водій під час проїзду регульованого перехрестя, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Відповідальність за ч. 1 ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто, умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується не лише на протоколі про адміністративне правопорушення, а й на сукупності взаємоузгоджених доказів, а саме: схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, поясненнях обох учасників ДТП, показаннях свідка ОСОБА_5 , відеозаписі з автомобільного відеореєстратора, а також характері механічних пошкоджень транспортних засобів.
Найбільш об`єктивним доказом у справі є відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, який був безпосередньо досліджений судом першої інстанції.
Із зазначеного відеозапису вбачається, що автомобіль «Volkswagen Phaeton» під керуванням ОСОБА_1 , здійснюючи розворот на регульованому перехресті на дозволений сигнал світлофора, після пропуску транспортних засобів, які рухались зустрічною крайньою лівою смугою, продовжив маневр, не переконавшись у відсутності транспортних засобів, що рухались прямо зустрічною середньою смугою, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz».
Таким чином, саме обставини, зафіксовані на відеозаписі, підтверджують невиконання водієм ОСОБА_1 вимог пункту 16.6 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водій, який здійснює поворот ліворуч або розворот на зелений сигнал світлофора, зобов`язаний надати дорогу транспортним засобам, що рухаються зустрічним напрямком прямо або повертають праворуч.
Доводи апеляційної скарги про те, що водій автомобіля «Mercedes-Benz» нібито рухався з перевищенням швидкості, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Саме по собі припущення сторони захисту щодо можливої високої швидкості руху іншого транспортного засобу не може бути покладене в основу судового рішення та не спростовує встановленого судом факту порушення ОСОБА_1 вимог пункту 16.6 Правил дорожнього руху.
Посилання апелянта на те, що автомобіль «Volkswagen Phaeton» фактично завершив маневр розвороту, а тому водій зустрічного транспортного засобу був зобов`язаний надати йому можливість завершити рух, апеляційний суд відхиляє.
Сам факт того, що зіткнення відбулося із задньою частиною автомобіля ОСОБА_1 , не свідчить автоматично про завершення ним маневру або про відсутність причинного зв`язку між його діями та дорожньо-транспортною пригодою.
Вирішальним для встановлення причин виникнення ДТП є не місце локалізації пошкоджень транспортних засобів, а момент виникнення конфліктної дорожньої ситуації та виконання водіями покладених на них обов`язків відповідно до Правил дорожнього руху.
Із дослідженого відеозапису вбачається, що зіткнення сталося саме під час виконання ОСОБА_1 маневру розвороту, коли він ще не завершив проїзд перехрестя та не забезпечив безпечний проїзд транспортному засобу, який рухався зустрічним напрямком прямо.
Тому доводи апеляційної скарги щодо завершення маневру спростовуються безпосередньо матеріалами справи.
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого відхилення судом першої інстанції висновку експерта № 2026-2603 від 30.03.2026.
Відповідно до статті 252 КУпАП жодний доказ не має наперед установленої сили, а тому висновок експерта підлягає оцінці судом нарівні з іншими доказами.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, експертне дослідження виконувалося переважно на підставі вихідних даних, наданих стороною захисту, тоді як оцінка дорожньої ситуації здійснювалася без урахування всіх доказів, безпосередньо досліджених судом.
Крім того, окремі поставлені експерту питання фактично стосувалися правової оцінки дій водіїв та встановлення причинного зв`язку між їх поведінкою і виникненням ДТП, що належить до виключної компетенції суду, а не експерта.
При цьому будь-яких категоричних висновків про те, що водієм автомобіля «Volkswagen» ОСОБА_1 було дотримано вимоги пункту 16.6 Правил дорожнього руху України, експертний висновок не містить. Навпаки, зі змісту його дослідницької частини вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen», який виконував розворот, став перешкодою для руху автомобіля «Mercedes-Benz», водій якого рухався у зустрічному напрямку прямо. Така обставина сама по собі свідчить про виїзд автомобіля ОСОБА_1 на траєкторію руху транспортного засобу, який користувався перевагою в русі, та узгоджується з порушенням вимог пункту 16.6 ПДР України щодо обов`язку водія, який здійснює розворот, дати дорогу транспортним засобам, що рухаються у зустрічному напрямку прямо.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що зазначений експертний висновок не лише не спростовує встановлених у справі обставин порушення ОСОБА_1 вимог пункту 16.6 ПДР України, а й у сукупності з іншими доказами підтверджує невиконання ним обов`язку надати дорогу транспортному засобу, який користувався перевагою в русі.
Тому відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції безпідставно відмовився покласти зазначений висновок в основу судового рішення.
Безпідставними є й доводи апеляційної скарги щодо неналежності схеми дорожньо-транспортної пригоди та протоколу про адміністративне правопорушення.
Навіть за наявності окремих недоліків їх оформлення зазначені документи не є єдиними доказами у справі, а оцінювалися судом у сукупності з іншими доказами.
Наявність окремих процесуальних недоліків оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди сама по собі не спростовує фактичних обставин події, які підтверджуються відеозаписом, показаннями свідків та поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди.
Оскільки механізм дорожньо-транспортної пригоди був повністю встановлений на підставі відеозапису, пояснень учасників пригоди та інших досліджених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність необхідності у призначенні додаткової експертизи.
Таке рішення відповідає вимогам статей 251, 252 та 280 КУпАП і не свідчить про неповноту судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципів змагальності, рівності сторін, права на захист та інших процесуальних гарантій матеріалами справи не підтверджуються.
Як убачається зі змісту постанови, суд першої інстанції дослідив усі подані сторонами докази, надав оцінку кожному з них, навів мотиви прийняття одних доказів та відхилення інших, забезпечив сторонам можливість висловити свою позицію, заявляти клопотання та подавати докази.
Незгода сторони захисту з оцінкою доказів, наданою судом, сама по собі не свідчить про порушення права на справедливий судовий розгляд.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином оцінив усі наявні докази, правильно застосував положення статті 124 КУпАП та пунктів 2.3 «б», 16.6 Правил дорожнього руху України.
Доводи апеляційної скарги зводяться переважно до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального права або істотне порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 294 КУпАП є підставою для скасування постанови суду.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана