ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року
м. Київ
справа № 198/549/24
провадження № 61-5350св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Павлоградська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Юр`ївська селищна рада Павлоградського району Дніпропетровської області, фермерське господарство «Красноармєєц»,
треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Друга дніпровська державна нотаріальна контора,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Якуб Світлана Анатоліївна, на рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року у складі судді 
Білинського М. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2026 року у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Макарова М. О. Пищиди М. М., і виходив з такого.
Зміст заявлених позовних вимог
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлоградської РДА Дніпропетровської області, Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, ФГ «Красноармєєц», треті особи: ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельного паю члена КСП «Красноармєєц».
3. З довідки № 2, виданої Новоіванівським старостинським округом Виконкому Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області 19 квітня 2023 року, встановлено, що згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на земельний пай членів КСП «Красноармєєц» Юр`ївського району 1997 року в списках за № 0158 від 05 червня 1997 року внесено прізвище на отримання сертифікату серії ДП № 0127809 на 10,07 умовних кадастрових одиниць, рішення № 114-р від 26 травня 1997 року - ОСОБА_2 . Однак, сертифікат на руки ОСОБА_2 не отримала, що підтверджується відсутністю підпису. 
4. Посилалася на те, що 01 червня 2023 року вона звернулася до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , однак постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельний пай члену КСП «Красноармєєц» Юр`ївського району у зв`язку з тим, що її мати ОСОБА_2 сертифікат на руки не отримувала.
5. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2840 га, кадастровий 
№ 1225982800:01:002:0633.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
6. Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області 
від 07 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
7. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що у спадкодавця ОСОБА_2 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Красноармієць». Можливість створення та діяльності колективних сільськогосподарських підприємств з`явилась тільки з 01 березня 1992 року, коли було введено в дію Закон України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», тобто вже після звільнення ОСОБА_2 з радгоспу. Матеріали справи не містять відомостей про те, що померла була членом КСП «Красноармієць» та за життя включена до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, під час його отримання підприємством.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
8. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року залишено без змін.
9. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку. Зазначено, що права на земельний пай у землях колективної власності КСП «Красноармєєц» не було набуто спадкодавцем ОСОБА_2 за її життя, а тому не увійшло до складу спадщини, відкритої після її смерті.
Узагальнені доводи касаційної скарги
10. У квітні 2026 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Якуб С. А., звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 
2026 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
11. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 815/1415/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 360/1498/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
12. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що прізвище її матері було включено до списків на отримання сертифікату серії ДП № 0127809 на 10,07 умовних кадастрових одиниць, рішення № 114-р від 26 травня 1997 року. Станом на 
20 вересня 2021 року відповідно до списків про невитребувані земельні частки (паї) закріплено земельну ділянку № 562, кадастровий 
№ 1225982800:01:002:0633, загальна площа 9,284 га, якою користується 
ФГ «Красноармєєц».
13. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що її матір сертифікат на земельний пай на руки не отримувала. Другий примірник державного акту на право колективної власності на землю КСП «Красноармєєц» та списки до нього, а також державні акти на право власності на землю в райдержадміністрації не зберігаються.
14. Акцентує увагу на тому, що саме на підставі рішень відповідачів, як органів місцевого самоврядування, може бути виділено в натурі земельну ділянку особі, яка має право на земельну частку (пай) з невитребуваних земель та земель резерву й запасу, які знаходяться як в межах населеного пункту, так і за межами населеного пункту (відповідальність Юр'ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області), відповідно до положень статей 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15. Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 198/549/24, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.
16. 11 травня 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
17. 19 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Якуб С. А. через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції.
18. Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України Попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Отже підстави для задоволення заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції відсутні.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19.  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .
20. Згідно з трудовою книжкою, ОСОБА_2 працювала в радгоспі «Красноармієць» на різних посадах, а трудові відносини з підприємством припинились у 1986 році у зв`язку з виходом на пенсію.
21. 21 квітня 1985 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори за реєстровим 
№ 2-5181, яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_1 .
22.  ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до Другої дніпровської державної нотаріальної контори, на підставі чого 20 листопада 2002 року нотаріусом заведено спадкову справу № 1463/2002.
23. 20 листопада 2002 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: житловий будинок, розташований на земельній ділянці 
600 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; грошові кошти з належними процентами та компенсаційними виплатами в ощадному банку № 6719/065 м. Дніпропетровська.
24. 01 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Другої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 на земельний пай члену 
КСП «Красноармієць» Юр'ївського району.
25. Постановою державного нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 01 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на земельний пай члену КСП «Красноармієць» Юр'ївського району, у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 сертифікат на руки не отримала.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
26. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.
27. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
28. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
29. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
30. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
31. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
32. Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається в касаційному порядку, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2840 га, кадастровий 
№ 1225982800:01:002:0633, посилаючись на те, що зазначена земельна ділянка мала бути виділена померлій, як члену КСП «Красноармєєц».
33. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 
2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. 
34. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак спірні правовідносини стосуються спадкування нерухомого майна, яке не увійшло, на думку позивачки, до складу спадщини щодо якої їй, як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_2 , видано свідоцтво про право на спадщину.
35. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
36. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
37. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
38. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
39. Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
40. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).
41. Згідно із частинами другою, дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України 1990 року, (тут і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
42. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
43. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
44. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
45. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. 
46. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. 
47. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
48. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу членів.
49. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
50. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
51. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності зокрема таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 
3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
52. Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц, 
від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19, від 22 жовтня 
2020 року у справі № 149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі 
№ 637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19.
53. За таких обставин паюванням земель є визначення розміру земельної частки (паю) виключно у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
54. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
55. Разом із тим, відповідно до роз`яснень, наданих судам, що містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року 
№ 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
56. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
57. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 701/1042/19).
58. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
59. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
60. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
61. У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
62. Встановивши, що ОСОБА_2 працювала у радгоспі «Красноармєєць» на різних посадах, а трудові відносини з радгоспом припинились у 1986 році, у зв`язку з виходом на пенсію, сертифікат на право на земельний пай вона не отримувала, доказів того, що вона була членом КСП «Красноармєєць» та була включена до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Красноармєєць», позивачка не надала, водночас ОСОБА_2 померла ще до затвердження розрахунків по земельному паю КСП «Красноармєєць» (розпорядження Юріївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 121 від 26 травня 1997 року), суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов мотивованого висновку про відсутність правових підстав для набуття 
ОСОБА_2 за свого життя права на земельний пай КСП «Красноармєєць».
63. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, та надавши обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, з урахуванням принципу балансу вірогідностей, дійшов достатньо обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 .
64. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав обґрунтовану правову оцінку.
65. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
66. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях судів попередніх інстанцій, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
67. Висновки суду першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
68. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
69. З урахуванням доводів касаційної скарги  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Якуб С. А., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Якуб Світлана Анатоліївна, залишити без задоволення.
2. Рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області 
від 07 жовтня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович