Справа № 752/28319/25 
Провадження № 2/752/2709/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2026 року м. Київ
Суддя Голосіївського районного суду м. Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Білас С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ) про усунення перешкод у здійсненні права власності (права розпорядження) нерухомим майном, -
присутні: 
позивач: не з`явився
представник позивача: Матвійчук О.В. - адвокат (дов. від 23.01.2025р.)
відповідач: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ» про усунення перешкод у здійсненні права власності (права розпорядження) нерухомим майном та просить усунути перешкоди у здійсненні права власності (права розпорядження) позивачем, а саме: припинити обтяження речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 5-ти кімнат, загальною площею 258,40 кв.м., житловою площею 169,1 кв.м., набуту за договором дарування, серія та номер: 5555, виданого: 07.09.2012, видавник: ПН КМНО Мазарчук Н.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1140309080000; номер запису про право власності: 18438943 від 27.12.2016; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 33308261 від 30.12.2016р., шляхом зняття податкової застави (у вигляді заборони відчуження), накладену на підставі акту опису майна, серія та номер: 587/26-15-10-03-26; видавник: ГУ ДПС у м. Києві; рішення, серії та номер: 18040-13, виданий 19.10.2020, видавник: ГУ ДПС у м. Києві; номер запису про обтяження: 39696772 від 14.12.2020 (спеціальний розділ); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55693254 від 14.12.2020; обтяжувач: Державна податкова служба України Головне управління ДПС у місті Києві, код ЄДРПОУ: 43141267; боржник: ОСОБА_2 , а також стягнути судовий збір. 
В обгрунтування позову зазначено, що позивач на підставі Договору дарування від 07.09.2012р. набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 

27.12.2016р. на підставі Договору дарування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності позивача на вказану квартиру. Намагаючись реалізувати своє законне право на розпорядження приватною власністю, позивач виявив, що його квартира знаходиться в податковій заставі під забороною відчуження; обтяжувач Державна податкова служба України Головне управління ДПС у м. Києві, а боржником зазначено ОСОБА_2 , попередню власницю квартири. 30.04.2025р. представник позивача звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із вимогою скасування податкової застави квартири. 23.05.2025р. Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 09.12.2020р. квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 . При цьому відповідач повідомив, що податкову заставу зареєстровано на підставі рішення про опис майна в податкову заставу №587/26-15-10-03-26 від 19.10.2020р., у зв`язку з наявністю станом на 14.12.2020р. податкового боргу по ОСОБА_2 . Також відповідач зазначив, що станом на 22.05.2025р. за даними інтегрованих карток інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу у платника податків ОСОБА_2 все ще обліковується податковий борг. У зв`язку з цим, як повідомив відповідач, у нього відсутні правові підстави для звільнення майна платника податків ОСОБА_2 з податкової застави та виключення її з відповідних державних реєстрів. Отже, як вказує позивач, відповідач застосував до його квартири обтяження у вигляді податкової застави, яка з 2012 року не належить ОСОБА_2 , а є власністю іншої особи - позивача, в якого відсутній податковий борг і, відповідно, відсутня підстава виникнення права податкової застави. Позивач звертає увагу на те, що право податкової застави застосовується виключно до нерухомого майна платника податків, який має податковий борг. При цьому застосовувати податкову заставу за борги платника податків до майна інших осіб категорично заборонено. В даному випадку застосована податкова застава обмежує права не того платника податків, на якого податковим законодавством спрямоване обмеження. Відповідач, як зазначає позивач, неправомірно та безпідставно застосувавши до квартири позивача податкову заставу, обмежив позивача гарантованого Конституцією права розпоряджатися своїм майном. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 02.12.2025р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Відповідач підготував та надав до матеріалів справи письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог, за якими просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначає, що згідно з даними інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС у м. Києві у зв`язку з наявністю податкового боргу в ОСОБА_2 було прийнято рішення про опис майна в податкову заставу, а саме: об`єкта нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_3 , яка відповідно до інформаційної довідки №236184794 від 09.12.2020р. на праві власності належала ОСОБА_2 . Відповідач з посиланням на ст. 93 Податкового кодексу України вказує на відсутність правових підстав для звільнення майна з податкової застави. 

Ухвалою суду від 23.02.2026р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні адвокат позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від сторони відповідача до суду не надійшло.
Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, заслухавши думку адвоката позивача, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 258,40 кв.м., складається з п`яти кімнат, житловою площею 169,10 кв.м., на підставі Договору дарування квартири від 07.09.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В., зареєстрований у реєстрі за №5555.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 27.12.2016р. за позивачем зареєстровано право власності на вказану квартиру в державному реєстрі. 
Окрім того, з даної інформації встановлено існування обтяження - податкової застави, із забороною відчуження квартири загальною площею 258,4 кв.м., житловою площею 169,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; обтяжувач: Державна податкова служба України Головне управління ДПС у м. Києві; документи, податі для державної реєстрації - акт опису майна, серія та номер: 587/26-15-10-03-26, видавник: ГУ ДПС у м. Києві; рішення, серія та номер: 18040-13, виданий 19.10.2020, видавник: ГУ ДПС у м. Києві.
Позивач звернувся до відповідача з листом «Щодо скасування податкової застави», за яким просив скасувати (припинити) податкову заставу, що була застосована до нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповіді відповідача від 23.05.2025р. №4695/Г/26-15-13-06-09 станом на 22.05.2025р. зазначено, що згідно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 станом на 09.12.2020р. об`єкт нерухомого майна (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ) належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою від 09.12.2020р. №236184794. У зв`язку з наявністю податкового боргу по ОСОБА_2 станом на 14.12.2020р. на підставі рішення про опис майна в податкову заставу від 19.10.2020р. №18040-13 складено акт опису майна в податкову заставу від 14.12.2020р. №587/26-15-10-03-26 та державним реєстратором зареєстрована 

податкова застава. З огляду на що, як вказано в листі, у відповідача відсутні правові підстави для звільнення майна платника податків ОСОБА_2 з податкової застави та виключення її з відповідних державних реєстрів.
До матеріалів справи надано рішення відповідача №18040-13 від 19.10.2020р. про опис майна в податкову заставу, за яким вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Згідно Акту опису майна №587/26-15-10-03-26 від 14.12.2020р. на підставі вказаного вище рішення проведено опис майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.12.2020р., а саме квартири АДРЕСА_1 .
На підставі Акту опису майна №587/26-15-10-03-26 від 14.12.2020р. накладено обтяження у вигляді податкової застави із забороною відчуження квартири загальною площею 258,4 кв.м., житловою площею 169,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 ; обтяжувач: Державна податкова служба України Головне управління ДПС у м. Києві; документи, податі для державної реєстрації - акт опису майна, серія та номер: 587/26-15-10-03-26, видавник: ГУ ДПС у м. Києві; рішення, серія та номер: 18040-13, виданий 19.10.2020, видавник: ГУ ДПС у м. Києві.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає таке.
Частини 1, 2 статті 41 Конституції України визначають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Підпунктом 14.1.155. статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Податковим кодексом України.
Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Таким чином, право податкової застави виникає з дня виникнення податкового боргу, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, і поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу.
Відповідно до положень Розділу VI Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 16 червня 2017 за №586, у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення. Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу. У випадках, передбачених пунктом 100.11 статті 100 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави за умови отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету в рахунок погашення розстрочених (відстрочених) сум та плати за користування таким розстроченням (відстроченням) в повному обсязі. У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Кодексу таке майно звільняється з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від такого продажу.
Стаття 93 Податкового кодексу України визначає перелік підстав для припинення податкової застави майна боржника.
Згідно пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку (93.1.1), визнання податкового боргу безнадійним (93.1.2), набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства (93.1.3), отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження (93.1.4).
Частиною першої статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно статей 317 та 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Частиною першою статті 386 цього Кодексу визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За правилами частини першої статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Позивач у зазначеній справі, отримавши у власність за договором дарування майно, не може належним чином реалізувати права власника, саме через наявність податкової застави. При цьому, позивач, ставши власником квартири, розраховував, що матиме можливість вільно розпоряджатися нерухомим майном, а держава в особі відповідних органів не перешкоджатиме цьому та належним чином виконуватиме власні зобов`язання.
Інший підхід створюватиме ситуацію правової невизначеності, коли титульному володільцю (правова підстава набуття прав на майно якого не оскаржена) будуть створюватися перешкоди щодо реалізації права власності на таке майно.
Під час судового розгляду судом встановлено, що податкова застава виникла у зв`язку з наявністю податкового боргу не позивача, а іншої особи, яка станом на момент виникнення податкової застави не була вже власником нерухомого майна, оскільки 07.09.2012 році відчужила квартиру позивачу. 
Таким чином, приписи статті 93 Податкового кодексу України не можливо застосовувати у контексті спірних правовідносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18)».
Встановивши, що позивач набув майно в установленому законом порядку та 

із дотриманням відповідної процедури, правомірність цього набуття ніким не оспорюється, суд дійшов висновку, що наявність податкової застави суперечить вимогам чинного законодавства, порушує права та законні інтереси позивача як власника нерухомого майна.
У зв`язку з викладеним, наявні підстави для звільнення з-під податкової застави належного позивачу майна, оскільки він не відповідає за податковими зобов`язаннями попереднього власника майна ОСОБА_2 .
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд - 

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ) про усунення перешкод у здійсненні права власності (права розпорядження) нерухомим майном задовольнити.

2. Усунути перешкоди у здійсненні права власності (права розпорядження) ОСОБА_1 , а саме: припинити обтяження речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 5-ти кімнат, загальною площею 258,40 кв.м., житловою площею 169,1 кв.м., набуту за договором дарування, серія та номер: 5555, виданого: 07.09.2012, видавник: ПН КМНО Мазарчук Н.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1140309080000; номер запису про право власності: 18438943 від 27.12.2016; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 33308261 від 30.12.2016р., шляхом зняття податкової застави (у вигляді заборони відчуження), накладену на підставі акту опису майна, серія та номер: 587/26-15-10-03-26; видавник: ГУ ДПС у м. Києві; рішення, серії та номер: 18040-13, виданий 19.10.2020, видавник: ГУ ДПС у м. Києві; номер запису про обтяження: 39696772 від 14.12.2020 (спеціальний розділ); рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 55693254 від 14.12.2020; обтяжувач: Державна податкова служба України Головне управління ДПС у місті Києві, код ЄДРПОУ: 43141267; боржник: ОСОБА_2 .
3. Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) грн.
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
5. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, код ЄДРПОУ 44116011).

Повний текст рішення суду складено та підписано 06.05.2026р. 

Суддя Ірина ОЛЬШЕВСЬКА