ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 522/16250/23
провадження № 61-4409св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідністю «Консалт Солюшенс», 
відповідачі:   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Панова Світлана Андріївна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2024 року у складі судді Абухіна Р. Д. та постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С.,   
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс», Товариство) звернулось до суду з позовом до    ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року у розмірі 36 480,00 доларів США.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 27 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») та    ОСОБА_1  було укладено кредитний договір №69/П/04/2008-840, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 78 000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних та строком повернення до 20 березня 2023 року.

Відповідно до пункту 3.3.2 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу становить 1 140,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра»та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А., та зареєстрований в реєстрі за №1648, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 

Крім цього, виконання вказаного кредитного договору було забезпеченодоговоромпоруки, укладеним банком 27 березня 2008 року з    ОСОБА_3 .

У подальшому, 24 квітня 2020 року, між ВАТ КБ «Надра»та ТОВ «Консалт Солюшенс»було укладено договір про відступлення права вимоги № GL3N216954_ПВ_188, відповідно до якого до Товариства перейшло право вимоги, у тому числі, до   ОСОБА_1 за кредитним договором №69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року, договором поруки від 27 березня 2008 року та договором іпотеки від 27 березня 2008 року. 

ТОВ «Консалт Солюшенс» є фінансовою установою (що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 29 серпня 2019 року) та здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 1739 від 10 вересня 2019 року.

За змістом пункту 18 Додатку 1 до Договору про відступлення права вимоги № GL3N216954_ПВ_188 від 24 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 рокускладає 206 494, 34 доларів США, з яких: основна сума боргу (тіло кредиту) - 74 809, 71 доларів США, відсотки - 121 679, 90 доларів США, комісія - 1 004, 73 доларів США.

Станом на момент звернення із цим позовом відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року належним чином не виконали.

Приймаючи до уваги, що пунктом 3.3.2 кредитного договору визначена щомісячна сума мінімально необхідного платежу - 1 140,00 доларів США, вказані чергові платежі позичальник повинен був вносити щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним (пункт 3.3.3. Кредитного договору), ТОВ «Консалт Солюшенс» вважало за можливе звернутися до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по вказаним щомісячним платежам в межах трирічної позовної давності за 32 місяці за період з 20 серпня 2020 року по 20 березня 2023 року у загальній сумі 36 480, 00 доларів США (1 140,00 х 32), що є частиною загальної заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з     ОСОБА_1 та     ОСОБА_3 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс»частину заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року у розмірі 36 480,00 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за умовами кредитного договору   ОСОБА_1 був зобов`язаний щомісячно до 20 числа вносити мінімальну суму на погашення кредитної заборгованості в розмірі1 140,00 доларів США до кінця дії кредитного договору, тобто до 20 березня 2023 року, однак свої зобов`язання зі сплативказаної суми щомісячних платежів належним чином не виконував. 
У зв`язку з цим наявні підстави для стягнення заборгованості в межах трирічного строку позовної давності, а саме за період з 20 серпня 2020 року по 20 березня 2023 року (закінчення строку дії кредитного договору). 
При цьому суд зазначив, що вимоги про стягнення заборгованості за щомісячними платежами поза межами трирічного строку позовної давності позивачем не заявлялись. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,     ОСОБА_1  звернувся до суду із апеляційною скаргою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 рокуапеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2024 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
07 квітня 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Панова С. А., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одесивід 13 серпня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2025 року.
В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніх інстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

13 травня 2025 року від ТОВ «Консалт Солюшенс»до Верховного Суду надійшов відзив, в якому позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

08 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 27 березня 2008 року між ВАТ КБ«Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 69/П/04/2008-840, відповідно до умов якого банк надав останньомукредит у розмірі 78 000,00 доларів СШАна умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності (пункт 1.1).
Згідно з пунктом 1.3.1 вказаного кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних.
Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (пункт 1.3.2 кредитного договору). 
Відповідно до пункту 1.4. кредитного договору банк надає позичальнику кредит строком до 20 березня 2023 року.
Згідно з пунктом 3.3.1 кредитного договору позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. п. 1.3.1, 1.3.2 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок № НОМЕР_1 МФО 320564 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. 
Відповідно до пункту 3.3.2 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1 140,00 доларів США.
Пунктом 3.3.3 кредитного договору встановлено, що позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у пункті 3.3.2 цього договору, щомісячно до 20 числа місяця наступного за звітним.
Кінцевий термін повернення кредиту - 20 березня 2023 року (пункт 3.3.4 кредитного договору).
Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (пункт 3.4 кредитного договору).
Пунктом 3.5 кредитного договору передбачено, що якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору в наступному порядку:
- плата за управління кредитом;
- прострочені відсотки за користування кредитом;
- відсотки за користування кредитними коштами;
- пені та штрафи;
- витрати, пов`язані з моніторингом та супроводом кредиту;
- прострочена сума кредиту;
- сума кредиту.
Згідно з пунктом 3.6 кредитного договору з метою виконання умови, передбаченої пунктом 3.5 цього договору, банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об`ємі виконання позичальником своїх обов`язків щодо сплати мінімально необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, передбаченої пунктом 3.5 цього договору або іншої черговості, встановленої на розсуд банку. 
Відповідно до пункту 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений пунктом 3.3.3 цього договору. 
Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін (пункт 8.4 кредитного договору).
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 27 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л. А., та зареєстрований в реєстрі за № 1648, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
Крім цього, виконання вказаного кредитного договору було забезпеченодоговоромпоруки, укладеним 27 березня 2008 року з    ОСОБА_3 
24 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» було укладено договір № GL3N216954_ПВ_188 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І. В. за реєстровим № 125, за яким ПАТ КБ «Надра» передало, а ТОВ «Консалт Солюшенс» прийняло, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року, договором поруки до КД № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року та договором іпотеки до КД № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенко Л. А., та зареєстрованим в реєстрі за № 1648.
За змістом пункту 18 Додатку 1 до Договору про відступлення права вимоги № GL3N216954_ПВ_188 від 24 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 рокускладає 206 494, 34 доларів США, з яких: основна сума боргу (тіло кредиту) - 74 809, 71 доларів США, відсотки - 121 679, 90 доларів США, комісія - 1 004, 73 доларів США.
29 червня 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до  ОСОБА_1 з письмовим листом-вимогою № 18-НДР-ЛВ, в якій, посилаючись на наявність заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року, вимагало негайно у 30-денний термін повернути всю суму основної заборгованості за вказаним кредитним договором, що становить 206 494, 34 доларів США 
Вказаний лист-вимогу було надіслано ТОВ «Консалт Солюшенс» 30 червня 2021 року на адресу  ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення та отримано останнім.
У подальшому, 20 липня 2021 року, ТОВ «Консалт Солюшенс» направило  ОСОБА_1 письмовий лист-вимогу № 18-НДР-Ж, в якій уточнило розмір основної заборгованості, вказаний у листі-вимозі № 18-НДР-ЛВ від 29 червня 2021 року, та просило повернути суму основної заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року у розмірі 74 809, 71 доларів США.
Вказаний лист-вимогу було надіслано ТОВ «Консалт Солюшенс» 21 липня 2021 року на адресу  ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення та отримано останнім.
25 серпня 2021 року ТОВ «Консалт Солюшенс» направило  ОСОБА_1 лист-вимогу (повторну) № 18-НДР-Ж2, у якій повторно просило повернути суму основної заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року у розмірі 74 809, 71 доларів США. 
Вказаний лист-вимогу було надіслано ТОВ «Консалт Солюшенс» 27 серпня 2021 року на адресу  ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення та отримано останнім.
17 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до ТОВ «Консалт Солюшенс» з письмовою вимогою про зупинення незаконних претензій по погашенню заборгованості, в якій повідомив про отримання ним 23 липня 2021 року листа-вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» № 18-НДР-Ж від 20 липня 2021 року та заперечив проти пред`явлених до нього вимог.
З аналогічним зверненням ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до ТОВ «Консалт Солюшенс» 07 вересня 2021 року, повідомивши, зокрема про отримання ним повторного листа-вимоги ТОВ «Консалт Солюшенс» № 18-НДР-Ж2 від 25 серпня 2021 року.
У жовтні 2023 року відповідачі звернулися до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає не у повній мірі.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України (стаття 526 ЦК України).
За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), за правилом статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання.
Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами
(з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом із тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У спірних правовідносинах кредитор достроково звернувся до позичальника з вимогою про сплату основного боргу, направивши ОСОБА_1 листи-вимоги від 29 червня 2021 року № 18-НДР-ЛВ, від 20 липня 2021 року № 18-НДР-Ж та від 25 серпня 2021 року № 18-НДР-Ж2 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до яких позичальник був зобов`язаний повернути всю суму основної заборгованості за кредитним договором № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року. 

Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 .

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 

ТОВ «Консалт Солюшенс» у позовній заяві зазначило, що заборгованість у загальній сумі 36 480, 00 доларів США нарахована ним за 32 місяці за період з 20 серпня 2020 року по 20 березня 2023 року із розрахунку передбаченої пунктом 3.3.2 кредитного договору щомісячної суми мінімально необхідного платежу, який складає 1 140,00 доларів США (1 140,00 х 32).

Водночас у розрахунку заборгованості, наданого позивачем, не міститься конкретизація нарахованої суми боргу із окремим зазначенням розмірів тіла кредита та процентів за користування кредитними коштами.

Разом із тим, аналіз змісту пунктів 3.4.-3.5. кредитного договору № 69/П/04/2008-840 від 27 березня 2008 року дає підстави для висновку, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу включає в себе або може включати в себе проценти за користування кредитними коштами.

Приймаючи до уваги, що кредитор на власний розсуд змінив строк дії договору, а нарахування процентів поза межами строку дії договору не допускається, судам попередніх інстанцій необхідно було дослідити та надати оцінку правомірності нарахування позивачем у період 2021-2023 років процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, у разі, якщо щомісячні суми мінімально необхідного платежу за спірний період включають в себе прострочені відсотки за користування кредитом, судам необхідно було дослідити питання щодо можливості застосування строків позовної давності.

Суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з боржника усієї суми заборгованості за користування кредитом у розмірі 36 480,00 доларів США за період з 20 серпня 2020 року по 20 березня 2023 року. 

При цьому колегія суддів Верховного Суду ураховує акцесорний (додатковий) характер поруки до основного зобов`язання та вважає передчасними висновки апеляційного суду щодо вимог до  ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, у силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку, у тому числі усувати недоліки висновків суду, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити власне рішення.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі 

12 травня 2025 року від ТОВ «Консалт Солюшенс» до Верховного Суду надійшло клопотання, в якому позивач проситьзакрити касаційне провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 396 ЦПК України, посилаючись на те, що скаржник у касаційній скарзі навів правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 442/5498/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 295/5011/15-ц, які стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається. Інші правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суди попередніх інстанцій урахували при прийнятті оскаржуваних судових рішень. 

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Колегія суддів вважає, що підстави для закриття касаційного провадження, передбачені статтею 396 ЦПК України, відсутні, оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України та містила підстави касаційного оскарження. Тому Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження та необхідність надання відповідної правової оцінки доводам касаційної скарги під час касаційного перегляду справи. Отже, у задоволенні заяви про закриття касаційного провадження касаційний суд відмовляє.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Ураховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені у повній мірі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду цієї справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), дійшов висновку про передання справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням норм матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані докази, дати правову оцінку доводам і запереченням учасників справи та ухвалити законне й справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідністю «Консалт Солюшенс» про закриття касаційного провадження відмовити. 

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Панова Світлана Андріївна, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня2025 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев 

Є. В. Коротенко 

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов