ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6629/26	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Чабаненко С.В., Білак С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 в адміністративній справі №160/6629/26 за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, (третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 18 березня 2026 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, (третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт») в якому просив;
- визнати протиправною бездіяльність Слобожанського відділу ДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №55750721 з примусового виконання заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.07.2015 року у цивільній справі № 199/3329/15, яке здійснюється на підставі виконавчого листа №199/3329/15, виданого 04.05.2016 року, де ОСОБА_1 зазначений боржником;
- зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження №55750721 з примусового виконання заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.07.2015 року у справі №199/3329/15, яке здійснюється на підставі виконавчого листа №199/3329/15, виданого 04.05.2016 року, на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Позивачу роз`яснено, що вказаний спір розглядається в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що внаслідок звільнення від боргів у процедурі неплатоспроможності фізичної особи згідно з Кодексом України з процедур банкрутства у позивача відсутній обов`язок щодо виконання рішення суду, а відтак він втратив статус боржника у виконавчому провадженні на підставі статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». Апелянт вважає, що норми статей 447, 447-1 та 448 Цивільного процесуального кодексу України до цих відносин є незастосовними, а оскаржувана бездіяльність органу державної виконавчої служби як суб`єкта владних повноважень підлягає розгляду виключно в порядку адміністративного судочинства на підставі пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скаржник 22 квітня 2026 року подав доповнення до апеляційної скарги, які судом апеляційної інстанції в силу частини 1 статті 303 КАС України до уваги не розглядаються, оскільки подані поза строком апеляційного оскарження.
Відповідач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених матеріалів справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача, яка має місце при примусовому виконанні виконавчого листа №199/3329/15, виданого 04.05.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпра на підставі заочного рішення районного суду від 14.07.2015 року у справі №199/3329/15 (ВП 55750721).
Справа №199/3329/15 розглянута Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпра в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади (зокрема без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частинами першою, другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
Враховуючи зміст позовних вимог та вищевказані норми законодавства, апеляційний дійшов висновку, що спір, за вирішенням якого позивач звернувся до адміністративного суду, має розглядатися в місцевому суді, який видав виконавчий документ, за правилами цивільного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 6 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі № 160/6629/26 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі № 160/6629/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак