Справа № 202/2264/26
Провадження № 2/202/3358/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

25 травня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мачуського О.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Карасьової Г.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про визнання трудових відносин припиненими,- 

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2026 року до Індустріального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», в якому просить визнати припиненими трудові відносини, внаслідок розірвання трудового договору між ОСОБА_1 та Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади моторист вентиляційних установок, за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України з 01 вересня 2024 року. 
В обґрунтування позову посилається на те, що вона була працевлаштована на посаді моторист вентиляційних установок у Відокремленому підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», яке підпорядковане міністерству енергетики України. 06.12.2021 року позивачу виповнилось 60 років та згодом їй було призначено пенсію за віком, проте вона продовжувала працювати у ВП «Шахта 1-3 «Новогродівка» ДП «Селидіввугілля». 
У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації та окупацією міста Новогродівка, позивач була вимушена виїхати до м. Старокостянтинів Хмельницької області, де її взято на облік як внутрішньо переміщену особу. При цьому, враховуючи, що роботодавець позивача знаходиться на окупованій території у неї відсутня об`єктивна можливість врегулювати питання звільнення з роботи та припинити трудові відносини у визначеному чинним законодавством порядку.
Позивач зазначає, що через окупацію міста Новогродівка вона не могла звернутись безпосередньо до роботодавця із заявою про звільнення, тому направила таку заяву засобом поштового зв`язку на адресу ДП «Селидіввугілля». Однак, дана заява була повернута відправнику. Також позивач зверталась до Старокостянтинівського управління Хмельницької філії Хмельницького обласного центру зайнятості із заявою про звернення до роботодавця щодо припинення трудових відносин, проте листом від 03.03.2026 року позивачу відмовлено у такому сприянні..
Враховуючи наведене, оскільки трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак вона позбавлена можливості оформити це у встановленому законом порядку, що порушує її конституційні права, остання вимушена звернутись до суду із данимпозовом. 
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 19 березня 2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, 
Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.
Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався. 
Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що, згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання була прийнята на роботу та працевлаштована на посаді моториста вентиляційних установок 2 розряду на ділянці по ремонту та експлуатації стаціонарного обладнання Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля».
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження відповідача Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», код ЄДРПОУ 33621589, зареєстровано за адресою: Донецька область, м. Новогродівка, вул. Шахтна, буд. 1.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року № 376 (зі змінами), місто Новогродівка Новогродівської міської територіальної громади Покровського району Донецької області з 30.05.2024 року по 03.10.2024 року відносилось до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, а з 04.10.2024 року до теперішнього часу – до територій України, тимчасово окупованих Російською Федерацією. 
Як зазначає позивач, після початку військової агресії Російської Федерації проти України вона залишила своє постійне місце проживання у місті Новогродівка Донецької області та переїхала до м. Старокостянтинів Хмельницької області, де її взято на облік як внутрішно переміщену особу, що підтверджується довідкою від 20.08.2024 року № 6827-5003408975.
Згідно інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером, перебуває у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля». Також наявні відомості щодо нарахування заробітної плати та трудового стажу ОСОБА_1 за період з січня 1999 року по серпень 2024 року включно, в подальшому здійснення нарахування/виплати ОСОБА_1 заробітної плати відсутні.
Оскільки місцезнаходження роботодавця Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» відноситься до окупованої території України, то заяву від 28.01.2026 року про звільнення з 01.09.2024 року з посади моторист вентиляційних установок 2 розряду на ділянці по ремонту та експлуатації стаціонарного обладнання Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, позивач ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «Укрпошта» направила безпосередньо на адресу ДП «Селидіввугілля». Однак лист було повернуто відправнику.
Згідно ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі -Закон № 2136-ХІ), цей Закон визначає особливості проходження державної служби , служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно ст. 4 Закону № 2136-ХІ у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Згідно п. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації , а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Отже, трудовий договір - це юридично оформлені відносини між працівником і роботодавцем. Змістом трудових відносин є взаємні права та обов`язки сторін, а предметом таких відносин є робота, яку працівник зобов`язується виконувати за плату. При цьому, невиконання протягом тривалого часу працівником з тих або інших причин своїх трудових обов`язків свідчить про відсутність реальних трудових відносин між роботодавцем та працівником. Належні трудові відносини існують одразу у двох площинах - фактичній та юридичній. Відсутність роботи, яка фактично виконується працівником на умовах, передбачених трудовим договором, при юридично оформлених трудових відносинах, не відповідає нормам чинного законодавства та є підставою для розірвання трудового договору на вимогу працівника.
У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору , підстави поділяються на такі групи:
- припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку);
- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті40, 41 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст.36, ст.45 КЗпП України та ін.).
Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.
Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (ч. 2 ст. 38 КЗпП України).
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) .
Відповідно до п.п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом № 58 від 29.07.93 року, зі змінами, до трудової книжки вносяться відомості про роботу. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 233/2529/18 Верховний Суд встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України .
Трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника.
Трудові відносини між заявником відповідачем фактично припинені з 01 вересня 2024 року, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, згідно яких з вересня 2024 відповідач не сплачує ОСОБА_1 заробітну плату.
23 лютого 2026 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Старокостянтинівського управління Хмельницької філії Хмельницького обласного центру зайнятості із заявою щодо припинення трудових відносин з відповідачем в односторонньому порядку через неможливістю продовжувати роботу за трудовим договором, у зв`язку з окупацією території на якій знаходиться підприємство.
Згідно з відповіддю начальника Старокостянтинівського управління Хмельницької філії Хмельницького обласного центру зайнятості від 03.03.2026 року № 23-17.12.1/805, ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до абз. 2 ч.4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до пункту 1 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору. Оскільки позивач є пенсіонером за віком, то згідно за ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення», вона не може набути статусу безробітного.
Позивач з 01.09.2024 року бажає припинити трудові відносини з відповідачем, місцезнаходження якого є тимчасово окупованою територією України. Відсутність будь-яких засобів зв`язку з роботодавцем, позбавляє позивача можливості розірвати трудові відносини з останнім у спосіб, передбачений КЗпП України.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
За таких обставин, оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, ефективним способом захисту порушеного її права, як працівника, буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими з 01.09.2024 року.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про визнання трудових відносин припиненими, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.2-5,10-13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля» про визнання трудових відносин припиненими – задовольнити.
Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», код ЄДРПОУ 33621589, припиненими з 01.09.2024 року у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 із займаної посади моториста вентиляційних установок 2 розряду на ділянці по ремонту та експлуатації стаціонарного обладнання Відокремленим підрозділом «Шахта 1-3 «Новогродівська» Державного підприємства «Селидіввугілля», за власним бажанням, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Суддя     О.М. Мачуський