ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року	справа № 380/18237/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач – 1), Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії (далі відповідач – 2), Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (далі відповідач – 3), у якій позивач просить суд: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.03.2022 по 31.12.2022 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2023 по 31.12.2023 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2024 по 31.12.2024 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2024 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2025 року по 03.05.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2025 по 03.05.2025 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.05.2025 року по 28.05.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 03.05.2025 по 28.05.2025 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.05.2025 року по 25.07.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію невикористаної відпустки, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 29.05.2025 року по 25.07.2025 року (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію невикористаної відпустки із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2025 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, станом на 01.01.2025 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2025 році ОСОБА_1 на підставі поданого рапорту та зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 таку допомогу;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за частину невикористаної основної щорічної відпустки (2 календарних дні) за період військової служби 01.01.2025 - 25.07.2025 ОСОБА_1 , зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні з військової служби за частину невикористаної основної щорічної відпустки (2 календарних дні) за період військової служби 01.01.2025 - 25.07.2025. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 01.03.2022 до 03.05.2025 року, у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України з 03.05.2025 до 28.05.2025 року, у військовій частині НОМЕР_6 Національної гвардії України з 29.05.2025 до 25.07.2025 року. 
Протягом усього часу проходження військової служби розрахунок основних та додаткових видів грошового забезпечення позивачу було проведено з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим званням, які визнаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМ України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, тоді як має буту застосований із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 11.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 17.10.2025 позивачу поновлено строк на звернення до суду із даним позовом, як такий, що пропущений з поважних причин.
Ухвалою суду від 27.02.2025 у відповідачів витребувано докази.
Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що розрахунковою величиною для обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням у 2022-2025 роках є прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, тому до спірних правовідносин не може бути застосована норма, за якою обчислення грошового забезпечення позивача здійснюється із використанням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.
За таких обставин, відповідач - 1 вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні повністю.
Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що відповідно до п.4 діючого Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», зазначено: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких А інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762,00 грн. та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14» та відповідно п.10 набирає чинності з 01.03.2018р.
За період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України з 03.05.2025р. по 28.05.2025р. військовослужбовцю ОСОБА_1 нарахування та виплата грошового забезпечення здійснювалися за відповідним Порядком та згідно норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018р. № 200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» з урахуванням розміру посадового окладу та тарифного розряду, передбаченого штатом військової частини на відповідний період і встановленого для зазначеного військовослужбовця наказом командира військової частини НОМЕР_4 .
Враховуючи викладене, відсутні законні підстави для проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 03.05.2025р. по 28.05.2025р., а також проведення перерахунку інших видів виплат, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року відповідно Порядку на підставі якого здійснюються нарахування та виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України.
Просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідач-3 проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що вимога позивача щодо перерахунку виплат грошового забезпечення із використанням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня календарного року та відповідних тарифних коефіцієнтів не має правових підстав, оскільки суперечить встановленому Кабінетом Міністрів порядку нарахування грошового забезпечення, підтвердженому судовою практикою. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та підлягають відхиленню.
Зазначає, що грошову допомогу на оздоровлення позивач за період проходження служби отримував (за 2025), що підтверджено відповідними наказами командира частини НОМЕР_6 (по стройовій частині), які додані як додаток до відзиву до позовної заяви.
Питання виплати матеріальної допомоги врегульовано розділом XX "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам" затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018. Зокрема, матеріальна допомога надається за рішенням командира військової частини в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини. Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Тобто, виплата матеріальної допомоги не є обов`язковою, а залежить від фонду грошового забезпечення та відповідного рішення комісії. У даному випадку командування військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України не відмовляло позивачу у виплаті матеріальної допомоги, однак підстави для її нарахування не виникли через відсутність відповідного рапорту.
Відповідно до пункту 8 розділу 5 "Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29.06.2025 за №797/30665, під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим речовим майном, яким вони користувалися. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Враховуючи викладене, під час звільнення військовослужбовець, призваний на військову службу під час мобілізації, не має заборгованості за речове майно, відповідно грошова компенсація не нараховується.
Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів. У разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки. Згідно з частиною дев`ятою статті 10-1 вказаного Закону та пунктом 2 розділу VI Наказу МВС України від 15.03.2018 №200, тривалість щорічної відпустки обчислюється з розрахунку 1/12 частини відпустки за кожний повний місяць військової служби, тобто 2,5 календарних дні за місяць. За період проходження військової служби з 01.01.2025 по 25.07.2025 рік позивач відслужив 6 повних місяців (січень-червень). Липень 2025 року не враховується як повний місяць, оскільки служба тривала лише до 25 числа, а Наказом МВС України від 15.03.2018 №200 вказано «тривалість щорічної відпустки обчислюється з розрахунку 1/12 частини відпустки за кожний повний місяць військової служби». Таким чином, за цей період військовослужбовець набув право на щорічну відпустку тривалістю 15 календарних днів (6 * 2,5). Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (по стройовій частині), вбачаємо, що позивач не має права при звільненні на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, оскільки відпустка фактично була використана у повному обсязі, а саме 17 календарних днів (із них 2 дні - час необхідних для проїзду до місця проведення відпустки і назад). Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Військовою частиною НОМЕР_6 Національної гвардії України жодним чином не порушені права та інтереси позивача щодо нарахування та виплати йому належного грошового забезпечення, а також обов`язкових та додаткових виплат, передбачених чинним законодавством України.
Просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 01.03.2022 до 03.05.2025 року, у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України з 03.05.2025 до 28.05.2025 року, у військовій частині НОМЕР_6 Національної гвардії України з 29.05.2025 до 25.07.2025 року. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 25.07.2025 № 70 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.07.2025.
З огляду на архівні відомості за 2022-2025 рік позивачу визначено посадовий оклад та оклад за військовим званням виходячи із розрахункової величини 1762 грн, що не заперечується відповідачами.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 27.06.2025 № 50 ОСОБА_1 надано щорічну основну відпустку за 2025 рік тривалістю 17 календарних днів (із них 2 дні – час необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і назад) з 01 по 17 липня 2025 року.
У відповідь на звернення позивача скеровано лист Головного управління Національної гвардії України від 26.08.2025 року, в якому зазначено, що компенсація за неотримане майно при звільненні позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки не було заборгованості за речове майно.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року при нарахуванні грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації невикористаних днів відпустки протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Щодо зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 25.07.2025, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, суд зазначає таке.
Пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб” (далі - Постанова № 704) в редакції чинній на день її прийняття, визначав, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно з приміткою 1 додатку 1 Постанови № 704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб” (далі - Постанова № 103) внесено зміни до Постанови № 704. Зокрема, п. 4 був викладений в новій редакції, який установлював розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Тобто згідно з внесеними змінами розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення, став розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 01.01.2018, який був сталою незмінною величиною. При цьому мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовувалася взагалі.
Шостий апеляційний адміністративний суд 29.01.2020 своєю постановою у справі №826/6453/18 визнав протиправним та скасував пункт 6 Постанови № 103, який вносив зміни в п. 4 Постанови № 704.
Відтак, з 29.01.2020 (дня набрання законної сили рішенням суд у справі № 826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Як наслідок з 29.01.2020 розрахунковими величинами для визначення розміру посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року та відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” і становить 2102,00 грн.
Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” і становить 2270,00 грн.
Станом на 01.01.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” і становить 2481,00 грн.
Станом на 01.01.2023 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” і становить 2684,00 грн.
Станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” і становить 3028,00 грн.
Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений у статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” і становить 3028,00 грн.
Отже, в 2020-2024 роках відбулася зміна в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону його збільшення. У 2025 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в порівнянні з 2024 роком не змінився.
У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" (далі - Постанова № 481) скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Пунктом 2 Постанови № 481 внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704 та викладено абзац перший в такій редакції:
4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак за змістом правового висновку, відображеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 № 520/5814/24:
“ 45. Отже, з огляду на визначені в частинні третій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
46. При цьому Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
47. Згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19 та від 10 січня 2023 року у справі № 340/507/22).
48. Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин…
62. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року у справі № 600/3516/24-а та від 22 жовтня 2025 року у справі № 420/3824/25, у яких викладено правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою № 481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1762,00 грн, передбаченої Постановою № 481 та сформувати наступний:
до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови № 704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою № 481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн”.
Тому, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідачів щодо нарахування позивачу в період з 01.03.2022 по 25.07.2025 грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, з множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 25.07.2025 № 70 ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.07.2025.
Приписами пункту 242 розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
За правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, під “належними звільненому працівникові сумами” необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений військовою частиною, з якої його було звільнено.
Пунктом 2 Постанови 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
При цьому суд зауважує, що щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців обраховуються виходячи із посадового окладу. Відтак, оскільки судом встановлено протиправні дії відповідачів щодо проведення нарахування грошового забезпечення виходячи із розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, то і щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення потребують перерахунку.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
У силу приписів розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
За приписами розділу XXXI «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Згідно з розділом XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби, військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або за призовом осіб із числа резервістів в особливий період) здійснюється виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсація за невикористані дні відпустки, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби - безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.
З долучених до матеріалів справи особових карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2022-2025 роки судом встановлено, що у спірний період позивачу виплачувалась допомога на оздоровлення у 2022-2025 роках, а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2022-2023 роках.
Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на перерахунок грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 25.07.2025, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2024 рік, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Що стосується позовних вимог про невиплату компенсації за належне, але неотримане речове майно, суд зазначає наступне
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ ).
Згідно зі статтею 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.
Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.
З вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 та постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.08.2025 №3/13/1-Б-235-ЕП наданим у відповідь на звернення позивача до Урядового контактного центру позивача повідомлено, що грошова компенсація за неотримане речове майно за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_6 Національної гвардії України не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки немає заборгованості за речове майно.
Слід зазначити, що пунктом 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Отже, позивач, як військовослужбовець, звільнений в запас, на час підписання наказу про звільнення, мав право на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, яку він не отримав в період проходження військової служби.
На виконання ухвали суду від 27.02.2026 відповідачем надана Довідка № 2 від 03.03.2026 року про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 . Однак з наданої довідки суду не видається можливим встановити, що закупівельна вартість вказаного в довідці майна, розрахована на 01.01.2025 року. 
Документів виплати грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно не надано, суд не має можливості встановити закупівельну вартість такого майна станом на 1 січня 2025 року.
На підставі наведеного, з врахуванням ст. 245 КАС України, суд робить висновок, що бездіяльність військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно протягом служби в повному обсязі є протиправною, та про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно протягом служби в повному обсязі з врахуванням вимог Постанови КМ України № 178 від 16.03.2016 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
Щодо вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2025 році на підставі поданого рапорту та зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 9 Розділу XXIV Порядку №260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Відповідно до п.п. 1-3 розділу ХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 200 від 15.03.2018 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.
Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.
Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку.
Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги.
Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби. 
У відзиві на позовну заяву відповідачем Військовою частиною НОМЕР_6 Національної гвардії України вказано, що командування в/ч не відмовляло позивачу у виплаті матеріальної допомоги, однак підстави для її нарахування не виникли через відсутність відповідного рапорту.
Враховуючи вищенаведене, а також те, що доказів звернення позивача з рапортом до командування військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України під час проходження ним військової служби не надано, суд висновує, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Щодо вимог позивача в частині проведення перерахунку розміру компенсації за частину невикористаної щорічної основної відпустки (два календарні дні) за період військової служби 01.01.2025 – 25.07.2025 суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів. У разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки. Згідно з частиною дев`ятою статті 10-1 вказаного Закону та пунктом 2 розділу VI Наказу МВС України від 15.03.2018 №200, тривалість щорічної відпустки обчислюється з розрахунку 1/12 частини відпустки за кожний повний місяць військової служби, тобто 2,5 календарних дні за місяць. За період проходження військової служби з 01.01.2025 по 25.07.2025 рік позивач відслужив 6 повних місяців (січень-червень). Липень 2025 року не враховується як повний місяць, оскільки служба тривала лише до 25 числа, а Наказом МВС України від 15.03.2018 №200 вказано «тривалість щорічної відпустки обчислюється з розрахунку 1/12 частини відпустки за кожний повний місяць військової служби». Таким чином, за цей період військовослужбовець набув право на щорічну відпустку тривалістю 15 календарних днів (6 * 2,5). 
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 27.06.2025 № 50, позивачу надано щорічну основну відпустку за 2025 рік частиною тривалістю 17 календарних днів (із них 2 дні – час необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і назад) першої частини щорічної основної відпустки з 01 по 17 липня 2025 року.
На підставі наведеного суд робить висновок, що позивач при звільненні не має права на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку (2 календарні дні), оскільки відпустка фактично була надана та використана позивачем у повному обсязі, а саме 17 календарних днів (із них 2 дні - час необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і назад). Таким чином, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню частково. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, тому судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в:
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
3. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
4. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
5. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2025 року по 03.05.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
6. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03.05.2025 року по 28.05.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
7. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.05.2025 року по 25.07.2025 року (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;
8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14, з урахуванням раніше виплачених сум.
9. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але неотримане речове майно протягом служби в повному обсязі. 
10. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно протягом служби в повному обсязі з врахуванням вимог Постанови КМ України № 178 від 16.03.2016 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
11. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
12. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 15.05.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович