ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
21.05.2026	Справа № 910/5458/23 (910/2284/24)	
Суддя Господарського суду міста Києва Яковенко А.В., розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС";
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА";
про стягнення 275 945,81 грн.
в межах справи №910/5458/23
За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара"
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/5458/23 банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара".
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про стягнення 275 945,81 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг з організації перевезень вантажів від 05.02.2021 № 144, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 275 945,81 грн., з яких: 99 015,00 грн. - основна заборгованість, 112 112,17 грн. - пеня, 11 523,31 грн. - 3 % річних та 53 295,33 грн. - інфляційні втрати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про стягнення 275 945,81 грн передано на розгляд до Господарського суду міста Києва в межах провадження у справі про банкрутство № 910/5458/23.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Яковенко А.В.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 прийнято до свого провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" про стягнення 275 945,81 грн до розгляду в межах справи № 910/5458/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" та відкрито провадження; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Вказана ухвала суду від 30.04.2025 була надіслана відповідачу 21.05.2025, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд.26, прим. 220, тож відповідач вважається належним чином повідомленим, що підтверджується довідкою відділення поштового зв`язку про повернення поштового відправлення та поштовим конвертом, в якому ухвала суду надсилалась на адресу відповідача.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі не скористався та заперечення на позов не подав.
Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до ч.8 статті 251 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Частинами 1 та 2 статті 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи, а також доказами, що були надані позивачем протягом усього періоду розгляду справи в суді.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.
05.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» (далі - Позивач, Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" (далі - Відповідач, Замовник), укладено договір про надання послуг з організації перевезень вантажів №144 (далі - Договір), відповідно до якого виконавець від свого імені та за рахунок замовника надає послуги з організації перевезень вантажів шляхом надання вагонів (далі - вагонів), з обов`язковою передачею вагонів в оперування Замовнику (п.1.1 Договору).
Пунктом 1.2 Договору визначено, що кількість вагонів для здійснення Послуги, їх номери, дата та станція початку здійснення перевезення, дата та станція повернення вагону після здійснення перевезення відображаються в актах подачі/повернення (прийому-передачі) вагонів. 
Згідно з п. 3.1.7. Договору сторонами погоджено своєчасно, протягом З-х (трьох) робочих діб з моменту виникнення податкових зобов`язань надавати Замовнику податкові накладні, з дотриманням умови щодо їх реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Відповідно до п. 4.3. Договору замовник проводить 100% (сто відсотків) попередню оплату вартості послуг Виконавця за кожний наступний місяць користування до 25 (двадцять п`ятого) числа поточного місяця, виходячи з кількості вагонів, які будуть знаходиться у користуванні у наступному місяці, зменшену на суму наднормативних платежів, здійснених та не повернутих станом на дату платежу. У разі не оплати Замовником до 25 (двадцять п`ятого) числа коштів за наступний місяць користування Виконавець вправі затримати вагони до внесення платежів з віднесенням на Замовника витрат, пов`язаних з їх затримкою та/або достроково припинити дію даного договору без сплати будь-яких штрафних санкцій. Виконавець зобов`язаний завчасно, але не пізніше ніж 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця надіслати рахунок на оплату послуг за наступний місяць користування Замовнику.
Пунктом 5.3 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату платежів належних Виконавцю за використання вагонів Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. 
Додатком 1 до Договору №144 від 05.02.2021 встановлено ставку за кожен вагон, за кожну добу періоду надання Послуг, в розмірі 333,33 (триста тридцять три гривні 33 копійки) гривень без ПДВ, ПДВ 20% - 66,67 (шістдесят шість гривень 67 копійок) гривень. Усього разом з ПДВ 20% - 400 (чотириста гривень) гривень.
Додатком 2 до Договору №144 від 05.02.2021 встановлено ставку за кожен піввагон, за кожну добу періоду надання Послуг, в розмірі 333,33 (триста тридцять три гривні 33 копійки) гривень без ПДВ, ПДВ 20% - 66,67 (шістдесят шість гривень 67 копійок) гривень. Усього разом з ПДВ 20% - 400 (чотириста гривень) гривень та встановлено ставку за кожен критий вагон, за кожну добу періоду надання Послуг, в розмірі 366,67 (триста шістдесят шість гривень 67 копійок) гривень без ПДВ, ПДВ 20% - 73,33 (сімдесят три гривні 33 копійки) гривень. Усього разом з ПДВ 20% - 440 (чотириста сорок) гривень.
Додатком 3 до Договору №144 від 05.02.2021 встановлено ставку за кожен піввагон, за кожну добу періоду надання Послуг, в розмірі 366,67 (триста шістдесят шість гривень 67 копійок) гривень без ПДВ. ПДВ 20% - 73,33 (сімдесят три гривні 33 копійки) гривень. Усього разом з ПДВ 20% - 440 (чотириста сорок)гривень та встановлено ставку за кожен критий вагон, за кожну добу періоду надання Послуг, в розмірі 458,33 (чотириста п`ятдесят вісім гривень 33 копійок) гривень без ПДВ. ПДВ 20% - 91,67 (дев`яносто одна гривня 67 копійки) гривень. Усього разом з ПДВ 20% - 550,00 (п`ятсот п`ятдесят) гривень.
Крім того, 06.05.2021 було укладено договір поруки відповідно до якого поручителем є Товариство з обмеженою відповідальністю "СІМ ТРАНС КАРГО", в особі директора Фастовської Дарини Іванівни, що діє наї підставі Статуту, кредитором Товариство з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС" та боржником Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАРА».
Пунктом 1.1 Договору поруки визначено, що поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх існуючих та майбутніх зобов`язань ТОВ «АЛЬФАРА», код ЄДРПОУ 41688606 (далі Боржник), що виникли з Договору про надання послуг №144 від « 05» лютого 2021р. (далі Основний Договір), який був укладений між Кредитором та Боржником. 
Позивач стверджує, що ним на виконання своїх зобов`язань за Договором було надано послуги на загальну суму 2 406 575,00 грн, що підтверджується актами наданих послуг: №58 від 28.02.2021, №100 від 31.03.2021, №160 від 30.04.2021, №213 від 31.05.2021, №291 від 30.06.2021, №303 від 03.07.2021.
Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" заборгованості з оплати наданих позивачем послуг згідно Договору у розмірі 99 015,00 грн.
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором з надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.
За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором позивачем долучено до позовної заяви акти надання послуг:
- №303 від 03.07.2021 на суму 1 650,00 грн;
- №160 від 30.04.2021 на суму 749 760,00 грн; 
- №291 від 30.06.2021 на суму 97 365,00 грн;
- №58 від 28.02.2021 на суму 126 840,00 грн;
- №100 від 31.03.2021 на суму 757 760,00 грн;
- №213 від 31.05.2021 на суму 673 200,00 грн.
Вказані Акти наданих послуг містять підписи представників обох сторін.
Таким чином матеріалами справи підтверджується надання Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» послуг Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" 
В той же час, матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем будь-яких претензій відносно обсягу та якості наданих позивачем послуг, а тому суд приходить до висновку, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором.
В порушення зазначених вище умов Договору, відповідач частково здійснив оплату за надані послуги на загальну суму 2 307 560,00 грн (Відповідач - платіжні доручення №2567 від 16.03.2021, №2577 від 17.03.2021, №2622 від 23.03.2021, №2649 від 25.03.2021, №2667 від 26.03.2021, №2726 від 01.04.2021, №2820 від 15.04.2021, №2880 від 23.04.2021, №2927_5R01D/662 від 27.05.2021, №2988_6800Х/430 від 08.06.2021) та 265 000,00 Поручитель - ТОВ «СІМ ТРАНС КАРГО» згідно договору поруки від 06.05.2021-платіжні доручення №174 від 11.05.2021, №191 від 12.05.2021, №231_5Н070/1374 від 17.05.2021, №249_5J01N/1224 від 19.05.2021, №265_5L023/110 від 21.05.2021).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання з надання відповідачеві послуг згідно умов Договору, а відповідач, у свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання з оплати вартості послуг за Договором та має перед позивачем заборгованість у розмірі 99 015,00 грн.
Доказів погашення вищезазначеної заборгованості згідно умов Договору відповідачем суду не надано, а відтак, відповідачем порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду із даним позовом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що відповідачем частково сплачено надані послуги на суму 2 307 560,00 грн.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 4.3 Договору замовник проводить 100% (сто відсотків) попередню оплату вартості послуг Виконавця за кожний наступний місяць користування до 25 (двадцять п`ятого) числа поточного місяця, виходячи з кількості вагонів, які будуть знаходиться у користуванні у наступному місяці, зменшену на суму наднормативних платежів, здійснених та не повернутих станом на дату платежу. У разі не оплати Замовником до 25 (двадцять п`ятого) числа коштів за наступний місяць користування Виконавець вправі затримати вагони до внесення платежів з віднесенням на Замовника витрат, пов`язаних з їх затримкою та/або достроково припинити дію даного договору без сплати будь-яких штрафних санкцій. Виконавець зобов`язаний завчасно, але не пізніше ніж 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця надіслати рахунок на оплату послуг за наступний місяць користування Замовнику.
За таких обставин, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.3 Договору, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача за Договором станом на лютий 2024 становить 99 015,00 грн, а строк виконання грошового зобов`язання настав, вказані обставини відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загально Господарського інтересу.
Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За таких обставин, позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" заборгованості у розмірі 99 015,00 грн є правомірною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 112 112,17 грн, інфляційних втрат у розмірі 53 295,33 грн та 3% річних у розмірі 11 523,31 грн.
Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює також договірні відносини між суб`єктами господарювання.
Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. Відповідно, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.
Водночас ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.
Згідно з п. 5.3 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату платежів належних Виконавцю за використання вагонів Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.
Позивачем здійснено нарахування пені за період з 28.02.2021 по 23.02.2024 з урахуванням фактичного розміру заборгованості в кожному відповідному періоді та кількості днів прострочення.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2023 було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара".
Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, у межах якого не нараховується неустойка (штраф, пеня) та не застосовуються інші фінансові санкції щодо зобов`язань, термін виконання яких настав до відкриття провадження у цій справі.
Отже, останнім періодом нарахування пені буде 28.07.2023-13.08.2023.
Оскільки провадження у справі про банкрутство відкрито 14.08.2023, пеня може нараховуватись включно по 13.08.2023, тобто за день, що передує відкриттю провадження у справі.
Таким чином, загальний розмір пені з урахуванням здійсненого судом перерахунку становить 93 715,51 грн, виходячи з цього вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" пені задовольняється частково.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 11 523,31 грн та інфляційні втрати у розмірі 53 295,33 грн за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФАРА" основної заборгованості у розмірі 99 015,00 грн, 53 295,33 грн інфляційних втрат, 11 523,31 грн 3% річних та пені у розмірі 93 715,51 грн задовольняються частково.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у попередньому розрахунку судових витрат зазначив суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Проте, з матеріалів справи не вбачається надання позивачем детального переліку послуг (робіт), актів виконаних робіт адвоката, договору з адвокатом або платіжних доказів, які б підтверджували як сам факт понесення таких витрат, так і їх обсяг і розмір.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Тобто в цілому нормами процесуального та матеріального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, додаткова постанова Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №922/2321/20).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Зважаючи на незначну складність даної справи, невеликий обсяг та однозначний характер доказів по цій справі, суд не вбачає розумним та доцільним покладення на відповідача обов`язку із компенсації гонорару успіху, оскільки в такому випадку витрати позивача на професійну правничу допомогу будуть неспівмірними із складністю справи.
Окрім того, судом враховано, що, по-перше, дана справа є незначної складності, що було зазначено в ухвалі суду від 30.04.2025 та стало підставою для визнання її малозначною та розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
По -друге, судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься підписаного адвокатом та позивачем акту передачі-приймання наданих правових послуг, проте, не зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів вчинення адвокатом будь-яких інших процесуальних дій в інтересах позивача в межах справи №910/5458/23 (910/2284/24) окрім складання і подання до суду позовної заяви, в той час як у суду відсутні обґрунтовані підстави для сумніву у факті надання адвокатом таких послуг (виконанні робіт), а тому суд, керуючись принципом процесуальної економії, вбачає за можливе розподілити судові витрати на оплату послуг адвоката за складання і поданні до суду позовної заяви, з урахуванням критеріїв розумності, співмірності, у розмірі 5 000,00 грн.
У відповідності до приписів закону за подання до Господарського суду даної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІП-ТРАНС" сплатило судовий збір у розмірі 4 139,32 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 193 від 23.02.2024.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 79, 113, 120, 124, 126, 129, 165, 176, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, 
ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬФАРА» (03066, м. Київ, вул. Михайла Максимовича, буд. 26, прим. 220, код ЄДРПОУ 41688606) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІП-ТРАНС» (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. С.Бандери, буд.52, кв.2, код ЄДРПОУ 40807713) 99 015 (дев`яносто дев`ять тисяч) грн 00 коп. - основного боргу; 93 715 (дев`яносто три тисячі сімсот п`ятнадцять) грн 51 коп. - пені; 11 523 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн 31 коп. - 3%; 53 295 (п`ятдесят три тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн 33 коп. - інфляційних втрат; відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 863 (три тисячі вісімсот шістдесят три) грн 24 коп. Видати наказ.
3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 21.05.2026
Суддя А.В. Яковенко