Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/1538/25 
Провадження № 2/936/16/2026

29.04.2026     селище Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі
головуючої судді Сухої Н.І.
за участю секретаря судового засідання Притуп К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Воловець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківський прав,

В С Т А Н О В И Л А:

Стислий виклад позиції сторін.
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що 20.10.2016 між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Підполозянської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис № 10. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Подружнє життя з відповідачем не склалося. Причиною розпаду сім`ї послужило те, що вони мають різні погляди на життя, не могли знайти взаємрозуміння між собою, в зв`язку з чим у них виникали сімейні конфлікти. Відповідач виїжджав періодично на сезонні роботи за кордон, ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надавав, про створення сімейних стосунків не піклувався. Через деякий час вступив у стосунки з іншою жінкою, з якою проживає по теперішній час та мають спільну дитину.
Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.07. 2020 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Дітей залишено на виховання позивачки. Після розірвання шлюбу, що складає більше 5 років, відповідач - ОСОБА_2 не приймав участі у вихованні дітей, так як постійно знаходився за межами України. З позивачкою та дітьми не спілкується та не забезпечує їх, аліменти на дітей не сплачував.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.
Заяви, клопотання учасників справи.
В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним у позовній заяві та просять такий задовольнити, не заперечують щодо розгляду справи у заочному порядку.
Представник третьої особи - орган опіки та піклування Жденіївської селищної ради скерував до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою відповідача в судове засідання, відомості про час та місце проведення судових засідань були опубліковані на офіційному сайті «Судова Влада» у автоматичному режимі.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила, що позивачка виховує та доглядає дітей сама, відповідач участі у вихованні дітей не приймає.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Воловецького районного суду від 04.11.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківський прав, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 02.12.2025, у зв`язку із неявкою сторін підготовче судове засідання відкладено на 16.12.2025, за клопотанням третьої особи Жденіївської селищної ради відкладено на 14.01.2026, 04.02.2026, 24.02.2026, за клопотанням представника позивача відкладено на 17.03.2026, 01.04.2026 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання провадження та призначено судовий розгляд на 16.04.2026 та відкладено на 21.04.2026 та 29.04.2026.
Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою судового засідання від 29.04.2026, з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву не подав, суд на підставі статей 280-282 ЦПК України, ухвалив про заочний розгляд справи.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.2023) та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 03.05.2023).
Як вбачається із рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.07.2020 у справі №936/427/20, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано. Неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишено на вихованні матері. Судом встановлено, що ОСОБА_2 жодним чином не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям сім`ї, а вихованням малолітніх дітей займається мати.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.11.2023 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_7 , та змінила прізвище на " ОСОБА_8 ".
До матеріалів справи додана заява-згода відповідача ОСОБА_3 від 7.09.2025, яку було підписано ним власноручно, засвідчено нотаріусом Чеської Республіки та перекладено судовим перекладачем, в якій він зазначає, що тривалий час знаходиться за кордоном, проживає з іншою жінкою та має спільну дитину. Після розірвання шлюбу, із позивачкою та спільними дітьми не спілкується, вихованням дітей не займається та не забезпечує їх. Аліменти не платить. Просить взяти до уваги свою заяву згоду на позбавлення його батьківських прав, так як змоги приїхати в Україну і надати пояснення особисто змоги не має.
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Також, згідно висновку органу опіки та піклування за №52/02-12 від 29.01.2026 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його неповнолітніх дітей сина сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки комісією встановлено, що більше трьох років батько дітей ОСОБА_2 свідомо не бажає приймати участь в утриманні та вихованні своїх малолітніх дітей. Згідно довідок від 08.12.2025 №82 та №83 наданих Підполозянською гімназією Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області діти навчаються у навчальному закладі, батько дітей ОСОБА_2 , не приймає участі у вихованні дітей, не приводить та не забирає із школи, не відвідує батьківських зборів, не цікавиться життям дітей. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 був запрошений, проте особисто пояснення не зміг надати, так як перебував за кордоном, на розгляд комісії була надана заява-згода ОСОБА_2 на позбавлення його батьківських прав. 
У відповідності до рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.07.2020 (справа №936/427/20) батьки дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , розірвали шлюб та проживають окремо.
Надалі, 28.11.2023 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві за актовим записом №595 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 28.11.2023 видане відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції).
У шлюбі у них народився син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На даний час позивачка ОСОБА_1 фактично проживає за місцем реєстрації її батьків разом із дітьми та чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї складеного працівниками служби та центру соціальних служб Жденіївської селищної ради Мукачівського району від 18.12.25 № 4 умови проживання сім`ї задовільні. Будинок, в якому мешкають діти одноповерховий,складається з семи кімнат, кухні, коридору ванної кімнати господарських споруд присадибної земельної ділянки.
Також свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала пояснення, що батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає разом зі своїми дітьми, участі у вихованні та забезпеченні дітей не бере. Мати дбає про харчування, навчання, здоров`я та побут дітей, забезпечує всім необхідним, діти з батьком не спілкуються.
Отже, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що батько малолітніх дітей не проживає з сім`єю, своїх обов`язків по вихованню і утриманню дітей не виконує, розвитком та станом здоров`я власних дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачкою самостійно. 
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
У відповідності до ст.ст. 150, 151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.
В силу вимог ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з вимогами ч. 1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно із вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно статей 9,1 8 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.150 СК України.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»).
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Дослідженими судом доказами підтверджується, що вихованням дітей займається їх мати ОСОБА_1 - позивач, а також підтверджується відсутність піклування з боку батька ОСОБА_2 - відповідача про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу батька до внутрішнього світу дітей протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дітей.
Враховуючи те, що відповідач жодним чином не був позбавлений можливості піклуватися про фізичний та духовний розвиток дітей, перешкод у спілкуванні дітей з ним та прийманні участі батька у вихованні не було, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на нього законом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи всі обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що дійсно відповідачка у справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дітей, які передбачені вимогами ст.150 СК України та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до ОСОБА_2 вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а тому, суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України, мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З наведених міркувань та керуючись ст.164 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 268, 274, 275, 280-282, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області про позбавлення батьківський прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: с. Пашковець, Мукачівського району Закарпатської області батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Роз`яснити сторонам у справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
третя особа: Орган опіки і піклування Жденіївської селищної ради в Закарпатській області, ЄДРПОУ 04349366, адреса: вул.Шевченка, 141, селище Жденієво, Мукачівського району Закарпатської області.

Суддя Суха Н.І.