СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
Справа № 306/436/26
Провадження № 2/306/623/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року    м. Свалява 

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.
за участю секретаря судового засідання Мігалко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Свалява цивільну справу за позовом представника Мукачівської окружної прокуратури в інтересах держави - Костовського С.С. до Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки,- 
В С Т А Н О В И В:

Представник Мукачівської окружної прокуратури звернувся до суду з названим позовом про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки. В обгрунтування доводів посилається на те, що рішенням 28 сесії 8 скликання Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року «Про передачу в оренду земельної ділянки комунальної власності» в оренду ОСОБА_1 передано земельну ділянку з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095, площею 0,2000 га, код КВЦПЗ – 10.06 для сінокосіння, яка розташована на території Полянської сільської ради за межами населеного пункту. Вказує, що передача права оренду відбулася не на конкурентних засадах, а саме без проведення земельних торгів. На підставі прийнятого рішення органу місцевого самоврядування, 03.03.2023 року між Полянською сільською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Зазначає, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та даних поземельної книги зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 відноситься до земель водного фонду за видом цільового призначення – для сінокосіння, а тому рішення Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню. Прокурор вказує, що воля територіальної громади, як власника земель комунальної власності при розпорядженні земельними ділянками комунальної власності може виражатися лише в таких діях та рішеннях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади, посилаючись на те, що землі водного фонду поширюється єдиний порядок їх надання не залежно від цілей використання земельної ділянки, за яким надання земельних ділянок водного фонду здійснюється виключно за результатами земельних торгів. Оскільки громадянину ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га код КВЦПЗ – 10.06 для сінокосіння саме із земель водного фонду, оспорюване рішення мало прийматися виключно за результатами земельних торгів. Вимоги мотивує тим, що оскільки рішення органу місцевого самоврядування Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року року вже виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення спірного договору оренди землі, визнання недійсним такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення такого договору та повернення набутого за договором або відшкодування шкоди. Оскільки право оренди на земельну ділянку набуте всупереч суспільним інтересам на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, звернення прокурора до суду в інтересах держави спрямоване на відновлення законності при вирішенні суспільно – значимого питання щодо порядку та правомірності розпорядження земельної ділянки комунальної власності, а тому просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 від 03.03.2023 року, укладений між Полянською сільською радою та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Полянській територіальній громаді в особі Полянської сільської ради земельну ділянку за кадастровим номером 2124081600:03:001:0095, площею 0.2000 га. Також просить стягнути з відповідачів на користь Закарпатської обласної прокуратури судові витрати. 
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду по суті з повідомленням сторін.
24.03.2026 року до суду подано відзив на позовну заяву представником Ладика Назаром Івановичем, який діє в інтересах Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, у яких представник Полянської сільської ради просить у задоволеннівимог Мукачівської окружної прокуратури відмовити. В обгрунтування доводів заперечнь посилається на те, що законодавством передбачено можливість використання земель водного фонду для сінокосіння. Вважає, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер 2124081600:03:001:0095) належить до земель водного фонду та має цільове призначення 10.06 — для сінокосіння, що відповідає класифікатору видів цільового призначення земель, а тому Полянська сільська рада, діючи в межах наданих їй повноважень та реалізуючи дискреційні повноваження щодо розпорядження землями комунальної власності, правомірно застосувала виняток, передбачений абз.16 ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України та передала земельну ділянку ОСОБА_1 в оренду без проведення земельних торгів. Зазначає, що твердження прокурора про те, що вказана норма застосовується виключно до земель сільськогосподарського призначення, є помилковим, оскільки таке обмеження прямо не передбачене законом, а землі водного фонду можуть використовуватись для сінокосіння. Вимоги мотивує тим. що доводи прокурора ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права, не враховують їх системного зв`язку та фактичних обставин справи, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
27.03.2026 року представником позивчаа Костовським Святославом Сергійовичем, який діє в інтересах Мукачівської окружної прокуратури подано до суду відповідь на відзив, у якій проедставник позивача просить відхилити доводи представника Полянської сільської ради про те, що сільською радою правомірно передано в оренду земельну ділянку, а посилання прокурора у позові на постанову Верховного Суду від 28.11.2018 року по справі №821/18/17 є безпідставним. Зазначає, що земельна ділянка має особливий статус у цивільних правовідносинах, оскільки є природним об`єктом та, крім економічної та соціальної, має й екологічну цінність, перебуваючи у постійному тісному взаємозв`язку з іншими природними об`єктами (атмосферним повітрям, водами, надрами, лісами тощо). Просить заявлені позовні вимоги прокуратури задовльнити у повному обсязі.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача прокурор Козар М.М. надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Мукачівської окружної прокуратури, заявлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав зазначених у позові за наявними у справі доказами (а.с. 123).
Представник відповідача Полянської сільської ради Ладика Н.І. надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Полянської сільської ради. При розгляді справи просить врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву (а.с. 124-125).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився з невідомих суд причин, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Розміщено оголошення на веб-сайті Свалявського районного суду Закарпатської області про виклик відповідача ОСОБА_1 у судове засідання (з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, (а.с.111,118).
Згідно положень ч.5 ст.56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить такого висновку
Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно із п.3 ст.131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3,4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів позову, представник позивача у позовній заяві зазначає, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та даних поземельної книги зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 відноситься до земель водного фонду за видом цільового призначення – для сінокосіння.
Судом досліджено: витяг НВ-6814100242021 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно якого земельна ділянка з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га код КВЦПЗ – 10.06 для сінокосіння, яка розташована на території Полянської (Голубинської) сільської ради за межами населеного пункту - розміщена в зоні прибережної захисної смуги водного об`єкта річки, категорія земель: землі водного фонду (а.с.27-28); рішення 28 сесії 8 скликання Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року «Про передачу в оренду земельної ділянки комунальної власності», згідно якого земельну ділянку з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га код КВЦПЗ – 10.06 для сінокосіння передано в оренду ОСОБА_1 (а.с.19); інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 448906308 від 23.10.2025 року, згідно якої з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2442729921240) на праві власності належить територіальній громаді Полянської сільської ради області (а.с.60-62); договір оренди земельної ділянки, згідно якого 03.03.2023 року між Полянською сільською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років (а.с.20-23).
Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року, справа № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Тобто, за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року, справа №912/2385/18. Оскаржуючи правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17).
Суд вважає, що в даному випадку прокурор, звертаючись до суду відповідно до ст. 56 ЦПК України, обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.
Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу право власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією; ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста; ч. 5 ст. 16 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві ради здійснюють права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад.
Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами; ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування; ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Приписами ст.124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначенимчастинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Відповідно ч.ч. 2,3 ст. 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва. Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності; ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.
Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га код КВЦПЗ – 10.06 для сінокосіння, яка розташована на території Полянської сільської ради за межами населеного пункту - розміщена в зоні прибережної захисної смуги водного об`єкта річки, категорія земель: землі водного фонду, про що чітко вказано в Розділі 5 поземельної книги (а.с.32-59), а тому є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
Код класифікації «01.08» видів цільового призначення земель передбачає землі сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби.
Код класифікації «10.06» видів цільового призначення земель передбачає землі водного фонду для сінокосіння.
Законодавець визначає 2 види цільового призначення земель в межах двох окремих категорій земель, а саме, для категорії земель сільськогосподарського призначення передбачено такий вид цільового призначення як сінокосіння і випасання худоби, а в межах категорії земель водного фонду передбачено такий вид цільового призначення як сінокосіння. Надання в оренду земель водного фонду, в тому числі для сінокосіння, здійснюється виключно на конкурентних засадах (земельних торгах), в той час як надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби можливо без проведення земельних торгів.
Суд встановив, що рішенням 28 сесії 8 скликання Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року «Про передачу в оренду земельної ділянки комунальної власності» передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га. Передача права на оренду відбулася не на конкурентних засадах, а саме без проведення земельних торгів у відповідності до вимог ст.134 Земельного кодексу України.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначенні ст.203 ЦК України (ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам); частинами 1, 3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 ЦК Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, враховуючи, що обраний спосіб захисту прокурором є належним та відповідає ст.16 ЦК України, приписам Земельного кодексу України, беручи до уваги, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га є землею водного фонду та передача права на оренду відбулася без проведення земельних торгів, суд доходить висновку, що позовну вимогу необхідно задовольнити та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 03.03.2023 року.
Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України одночасно, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину; ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення укладення відповідачами договору оренди земельної ділянки  з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095 площею 0,2000 га, у зв`язку з чим існують підстави для зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказану земельну ділянку Полянській територіальні громаді.
В частині вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст.133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір сплачено та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно квитанції про сплату №3715-2509-6701-8543 від 14 жовтня 2025 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України — у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідачів на користь Закарпатської областіної прокуратури необхідно стягнути судові витрати, понесені Мукачівською окружною прокуратурою, які складаються з судового збору у розмірі 5324, 80 грн. (у відповідності до ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" - при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).
Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів порівну. Судовий збір необхідно стягнути з відповідачів Полянської сільської ради та ОСОБА_1 по 2662,40 грн. з кожного. 
Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, враховуючи встановлені та перевірені у судовому засіданні докази, обставини справи, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 заявлені проти нього позовні вимоги не оспорював, доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не подав (у відповідності ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій), суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі.
Статтею 129 – 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.
Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.
Керуючись ст. 12, 18, 76, 81, 128, 133, 134, 137, 141, 223, 280, 281, 284, 285, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 610, 615, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов представника Мукачівської окружної прокуратури в інтересах держави - Костовського С.С. до Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі, повернення земельної ділянки - задовольнити.

Договір оренди земельної ділянки, укладений 03 березня 2023 року між Полянською сільською радою та ОСОБА_1 на підставі рішенням 28 сесії 8 скликання Полянської сільської ради № 979 від 23.02.2023 року «Про передачу в оренду земельної ділянки комунальної власності» земельної ділянки з кадастровим номером 2124081600:03:001:0095, площею 0.2000 га, розташованої на на території Полянської сільської ради за межами населеного пункту - визнати недійсним.

Зобов`язати  ОСОБА_1 повернути Полянській територіальній громаді в особі Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області земельну ділянку площею 0,2000 га, кадастровий номер 2124081600:03:001:0095.

Стягнути з Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, адреса: с. Поляна, вул. Духновича, буд. 63, Мукачівського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ 04351587 на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.).

Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ   П.І.Уліганинець 
17.06.2026 року.