П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7031/26 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
02 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Матущаком В.В. у м. Хмельницькому) від 13 травня 2026 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 08 квітня 2026 року, якою на позивача накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 560/11809/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 09 січня 2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (12236,71 гривень) у розмірі 1,0796, з 01 березня 2025 року - у розмірі 1,115 та провести перерахунок та виплату пенсії з 09 січня 2025 року та з 01 березня 2025 року відповідно, врахувавши при цьому виплачені суми.
Проте суд першої інстанції, оцінюючи дії державного виконавця, встановив, що станом на 08 квітня 2026 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/11809/25 залишається невиконаним, а будь-яких документів, які б свідчили про повне фактичне виконання такого рішення, до державного виконавця від боржника не надходило. 
При цьому, вчиняючи дії щодо примусового виконання виконавчого документа, державний виконавець установив, що згадане вище судове рішення не виконане в частині, що стосується виплати позивачеві пенсії з 01 березня 2025 року з урахуванням як коефіцієнта 1,0796, так і коефіцієнта 1,115.
Окружний адміністративний суд погодився із такими висновками державного виконавця та дійшов висновку, що факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин є доведеним, а тому не знайшов підстав для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав на те, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 560/11809/25 не містить посилання на послідовне збільшення показника середньої заробітної плати із застосуванням коефіцієнтів збільшення у розмірі 1,0796, а тому з 01 березня 2025 року при розрахунку пенсії позивача застосовано коефіцієнт збільшення 1,115 відповідно до резолютивної частини рішення суду.
Також скаржник звернув увагу на те, що 05 лютого 2026 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 127 «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2026 рік». 
У зв`язку із цим у 2026 році проведена виплата заборгованості з пенсійних виплат згідно з рішенням суду у справі № 560/11809/25, зокрема у лютому - 6118 гривень, в березні 2026 року - 4000 гривень, в квітні 2026 року - 1409,01 гривень, в травні 2026 року - 469,04 гривень.
Окремо в апеляційній скарзі йдеться про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
З огляду на викладене скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, а тому просить таке рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 560/4237/25, окрім іншого, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 09 січня 2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (12236,71 гривень) у розмірі 1,0796, з 01 березня 2025 року - у розмірі 1,115 та провести перерахунок та виплату пенсії з 09 січня 2025 року та з 01 березня 2025 року відповідно, врахувавши при цьому виплачені суми.
У зв`язку із набранням вказаним судовим рішенням законної сили Хмельницьким окружним адміністративним судом 26 листопада 2025 року видано виконавчий лист № 560/4237/25.
Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секретою О.М. від 08 грудня 2025 року відкрито виконавче провадження № 79760667.
13 січня 2026 року державним виконавцем скеровано на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вимогу, у якій йшлося про необхідність у строк протягом п`яти робочих днів з моменту отримання даної вимоги виконати рішення суду.
12 березня 2026 року на адресу державного виконавця боржником скеровано повідомлення, у якому зазначено, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 560/4237/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено з 09 січня 2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (12236,71 гривень) у розмірі 1,0796, з 01 березня 2025 року - у розмір 1,115, та проведено перерахунок пенсії з 09 січня 2025 року та з 01 березня 2025 року. При цьому розмір пенсії ОСОБА_1 станом на 09 січня 2025 року склав 16582,58 гривень, а з 01 березня 2025 року - 17120,90 гривень.
08 квітня 2026 року державним виконавцем складено акт, у якому зафіксовано, що станом на 06 квітня 2026 року рішення суду залишається невиконаним.
Того ж дня старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секретою О.М. винесено постанову, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404-VIII).
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями статті 75 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Відтак накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення є обов`язком посадової особи органу державної виконавчої служби, який встановлюється з метою спонукання боржника належним чином виконати рішення.
Поважними причинами невиконання можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення та повинні бути підтверджені належними доказами.
Так, встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року у справі № 560/4237/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 09 січня 2025 року індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії (12236,71 гривень) у розмірі 1,0796, з 01 березня 2025 року - у розмірі 1,115, та провести перерахунок та виплату пенсії з 09 січня 2025 року та з 01 березня 2025 року відповідно.
Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, станом на момент винесення постанови про накладення штрафу від 08 квітня 2026 року боржником не надано державному виконавцю доказів повного та фактичного виконання судового рішення.
Колегія суддів враховує те, що матеріали справи не містять належних доказів вжиття позивачем усіх залежних від нього заходів для своєчасного та повного виконання судового рішення, а також доказів належного інформування державного виконавця про стан його виконання у межах строку, визначеного для добровільного виконання.
Більше того, апелянтом не надано обґрунтованих пояснень щодо правомірності незастосування з 01 березня 2025 року при обрахунку коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (12236,71 гривень) у розмірі 1,0796,
Посилання скаржника на те, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/11809/25 не містить вказівки про необхідність здійснення індексації пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати із застосуванням коефіцієнта 1,0796, а тому з 01 березня 2025 року пенсійним органом застосовано лише показник 1,115, колегія суддів оцінює критично, оскільки боржник тлумачить рішення суду на власний розсуд.
Більше того, у разі наявності сумнівів щодо необхідності застосування при обчисленні пенсії з 01 березня 2025 року в тому числі і коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,0796 боржник не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення судового рішення, проте цього не зробив.
Враховуючи викладене, слушними слід визнати висновки окружного адміністративного суду, згідно з якими на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення на пенсійний орган штрафу за невиконання судового рішення матеріали виконавчого провадження не містили належних доказів вчинення боржником дій, спрямованих на повне виконання судового рішення у справі № 560/7769/25, що б давало державному виконавцю підстави вважати судове рішення виконаним.
А тому, приймаючи оскаржувану постанову від 08 квітня 2026 року про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень, відповідач діяв у спосіб і порядку, визначеному Законом № 1404-VIII.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що невиконання судового рішення зумовлено недостатнім фінансовим забезпеченням пенсійного органу, адже боржником не надано органу державної виконавчої служби документів, які б підтверджували відсутність бюджетних асигнувань чи фактичну неможливість здійснення виплати (копії кошторисів, довідок органів казначейства, інформації про залишки коштів на рахунках тощо), а також не доведено, що ним вживались заходи з метою отримання відповідного фінансування.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду не беруться до уваги, оскільки такі обставини не були належним чином підтверджені органу державної виконавчої служби під час примусового виконання та не доведені належними і допустимими доказами в суді.
На окрему увагу заслуговує і той факт, що стягувач у поданих до державного виконавця заявах про накладення на боржника штрафу не наполягав на виплаті заборгованості, що утворилася на виконання рішення суду у справі № 560/11809/25, а насамперед наполягав на застосуванні з 01 березня 2025 року при обрахунку його пенсії коефіцієнту 1,0796, що пенсійним органом залишено поза увагою при виконанні судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1- 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів переконана, що оскаржуване у цій справі судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.