ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
22 червня 2026 року 	Справа № 280/1866/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №084750011726 від 16.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;
зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 22.06.1982 по 01.07.1989, з 11.06.1990 по 23.08.1993, з 25.08.1993 по 21.06.1995, з 22.06.1995 по 01.01.1999 відповідно до трудової книжки № НОМЕР_1 від 12.08.1982, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09.09.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач претендує на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. Досягнувши пенсійного віку, 09.09.2025 позивач звернулась до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності заяву було передано на розгляд ГУ ПФУ у Львівській області. Проте, від 16.09.2025 відповідачем було прийнято рішення №084750011726 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що відповідно до статті 26 Закону №1058 необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 31 рік, проте страховий стаж позивача був обчислений у розмірі 24 роки 10 місяців 23 дні. Натомість, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці не повністю зазначена дата народження – 1965, що не відповідає паспортним даним 19.06.1965. Для зарахування, необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи видані на підставі первинних документів та довідки про перейменування підприємств. З висновками відповідача, викладеними в рішенні №084750011726 від 16.09.2025 про відмову у призначенні пенсії позивач не погоджується, вважає їх необґрунтованими, незаконними та такими, що порушують конституційне право позивача на соціальне забезпечення та отримання пенсійних виплат в належному розмірі. Просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 10 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно призначення/непризначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ніяким чином не порушило його права на пенсійне забезпечення. Позивач звернувся до органів Пенсійного фонду 09.09.2025 із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058 (далі Закон №1058). Розглянувши заяву позивача та додані документи було винесене рішення № 084750011726 від 16.09.2025 року про відмову у призначенні пенсії з огляду на наступне. Вік заявника на момент звернення до органів Пенсійного фонду України становив 60 років 02 місяці 20 днів. Відповідно до ст. 26 Закону №1058 встановлено, що з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років. Відповідно до наданих додатків до заяви страховий стаж заявника становить 24 роки 10 місяців 23 дні. Звернувшись до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, позивачем окрім інших документів було надано трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 . Розглянувши документи, відповідачем було встановлено, що першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки дата народження позивача не відповідає паспортним даним, дата народження зазначена не повністю, отже, до страхового стажу позивача не можливо зарахувати періоди його роботи згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , оскільки трудова книжка оформлена з порушенням Інструкції № 58. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні.
Відповідач правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.09.2025 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивача від 09.09.2025 була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 16.09.2025 №084750011726 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до змісту рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 16.09.2025 №084750011726: пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років. Вік заявника 60 років 02 місяці 20 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону №1058 становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 24 роки 10 місяців 23 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці не повністю зазначена дата народження – 1965, що не відповідає паспортним даним – ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 18.10.2002 Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області). Для зарахування, необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи видані на підставі первинних документів та довідки про перейменування підприємства. Страховий стаж з 01.01.1999 зараховано згідно даних СПОВ. Дата з якої соба матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 20.06.2030.
Позивач, не погодившись з рішенням відповідача №084750011726 від 16.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Стаття 4 Закону №1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону №1058-VI визначено умови призначення пенсії за віком.
Відповідно до частини 1 ст.26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників визначався постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова № 310).
Згідно з п.п. 1, 2 Постанова №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до п.п.5, 6 Постанови №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; причини невиконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві; на підставі чого внесено запис (дата і номер), відомості про нагородження та заохочення.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Постанови № 310).
Згідно з пунктом 14 Постанови № 310 правління колгоспів вживають заходи щодо строгого дотримання встановленого порядку ведення трудових книжок, забезпечення кадрів працівників, які ведуть трудові книжки, підготовленими до такої роботи особами, забезпечують належне зберігання архівних документів, які стосуються трудової діяльності колгоспників.
Отже, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Судом встановлено, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 від 12.08.1982, містить, зокрема, такі записи про роботу позивача:
22.06.1982 колгосп «Україна Пологівського р-ну» прийнята до членів колгоспу,
01.07.1987 рекомендовано вивести зі складу членів колгоспу, у зв`язку зі зміною місця проживання,
20.07.1987 колгосп ім. Кірова Петропавлівського р-ну Дніпропетровської області прийнята до членів колгоспу на посаду економіста з оплати праці,
01.07.1989 звільнена з колгоспу ім. Ківрова за власним бажанням (по догляду за дитиною до 8 років),
05.07.1989 прийнята до членів колгоспу «Росія» Пологівського району Запорізької області,
11.06.1990 виведена зі складу членів колгоспу за власним бажанням згідно з поданою заявою,
11.06.1990 прийнята інженером-технологом з комплектування Пологівське ремонтно-тракторне підприємство,
08.05.1991 переведена економістом-фінансистом,
01.06.1992 перейменовано підприємство на Пологівське районне державне кооперативне виробниче об`єднання «Агротехсервіс»,
23.08.1993 звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, 
25.08.1993 прийнята на посаду економіста Відділення банку «Україна»,
21.06.1995 звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, 
22.06.1995 ТОВ "Таврія" м.Пологи прийнята на посаду головного бухгалтера товариства,
29.08.2005 звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.
На 18 та 19 сторінках вказаної трудової книжки міститься інформація щодо кількості відпрацьованих позивачем річних мінімумів.
Спірне рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 16.09.2025 №084750011726 мотивоване тим, що в ході розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці не повністю зазначена дата народження - 1965, що не відповідає паспортним даним - ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно паспорта серії НОМЕР_3 , виданого 18.10.2002 Пологівським РВ УМВС України в Запорізькій області). Для зарахування, необхідно долучити уточнюючі довідки про період роботи видані на підставі первинних документів та довідки про перейменування підприємства.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також, суд звертає увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці зроблено в хронологічній послідовності, відсутні ознаки підчисток та підробок, у відповідній графі наведені підстави для внесення відповідних записів, які завірені печатками та підписами уповноваженої особи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості.
Слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону України №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористалося.
Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Положеннями Закону №1058-ІV передбачено, що підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд зауважує на тому, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відповідний правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18).
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому, її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Суд звертає увагу, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 у справі №291/99/17, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при розгляді цієї справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що формальна неточність у зазначенні дати народження позивача на титульній сторінці трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 12.08.1982, а саме зазначення лише року народження — «1965», за відсутності будь-яких сумнівів щодо належності цієї трудової книжки саме позивачу, не може бути самостійною та достатньою підставою для неврахування періодів її трудової діяльності до страхового стажу.
Суд враховує, що прізвище, ім`я та по батькові особи у трудовій книжці відповідають анкетним даним позивача, трудова книжка містить послідовні записи про прийняття, переведення та звільнення з роботи, такі записи засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств, а доказів підроблення, недостовірності чи неналежності цього документа позивачу відповідачем не надано.
При цьому відповідач, маючи сумніви щодо окремих реквізитів трудової книжки, не був позбавлений права самостійно витребувати необхідні документи, перевірити достовірність поданих відомостей або звернутися до відповідних архівних установ, однак таких дій не вчинив, фактично переклавши негативні наслідки неналежного оформлення трудової книжки на позивача.
Суд також враховує, що згідно з наданим розрахунком страхового стажу відповідачем зараховано до страхового стажу позивача 24 роки 10 місяців 23 дні, зокрема період з 01.01.1988 по 31.12.1990 як догляд за дитиною до трьох років. Отже, під час повторного розгляду заяви відповідач повинен врахувати спірні періоди роботи за трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 із недопущенням подвійного зарахування одних і тих самих календарних періодів, які вже були включені до страхового стажу позивача.
Разом з тим наявність у трудовій книжці записів про роботу позивача є достатньою підставою для їх врахування при визначенні страхового стажу, оскільки такі записи не спростовані відповідачем та відповідають вимогам законодавства щодо підтвердження трудового стажу.
З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.09.2025 №084750011726 про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд зазначає, що відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у 2025 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 32 років. Отже при повторному розгляді заяви позивача від 09.09.2025 відповідач має здійснити розрахунок страхового стажу з урахуванням висновків суду, зарахованих періодів та вимог статті 26 Закону №1058-IV.
Також суд враховує, що предметом спору в даній справі є правомірність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, прийнятого з підстав неврахування періодів роботи, відображених у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 у зв`язку з неповним зазначення дати народження на її титульній сторінці.
Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді заяви позивача відповідач не здійснив правової оцінки записів трудової книжки, не перевірив наявність підстав для зарахування чи незарахування конкретних періодів трудової діяльності тощо. За таких обставин суд позбавлений можливості підміняти собою орган Пенсійного фонду України та самостійно здійснювати обчислення страхового стажу позивача шляхом визначення конкретних періодів, які підлягають зарахуванню, оскільки такі питання належать до компетенції органу, уповноваженого на призначення пенсії.
Таким чином суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №084750011726 від 16.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 12.08.1982, з урахуванням раніше зарахованих періодів, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.09.2025, та вирішити питання призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. 
Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Враховуючи положення ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, яким прийнято спірне рішення та відмовлено в призначенні пенсії, суму судового збору, сплачену при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, код ЄДРПОУ 13814885), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №084750011726 від 16.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 12.08.1982, з урахуванням раніше зарахованих періодів, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.09.2025, та вирішити питання призначення їй пенсії за віком, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова