ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 621/4251/25
Провадження 1-кп/621/165/26
28 травня 2026 року       м. Зміїв Харківської області
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючий – суддя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники справи:
прокурор – ОСОБА_3 
потерпілий - ОСОБА_4 (не з`явився)
обвинувачений – ОСОБА_5 
захисник - адвокат ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу №621/4251/25 (ЄРДР №12025226310000153 від 14.12.2025) за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с.Колодязне Дворічанського району, Харківської області, освіта середня спеціальна, офіційно не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима: 26.11.2025 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 гривень,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
13 грудня 2025 року, близько 20 години 10 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник конфлікт на побутовому ґрунті зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_5 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, в той же день та час, 13 грудня 2025 року, близько 20 години 15 хвилин, бажаючи настання наслідків у виді тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно нанесла один удар ножем в область лівої руки ОСОБА_4 , спричинивши потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи №12-14/269-Зм/25 від 19.12.2025 року, непроникаючу різану рану на передній поверхні лівого плеча, яке по ступеню тяжкості відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто як кримінальне правопорушення (проступок), передбачене частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України.
В судове засідання з`явилися прокурор, обвинувачена та захисник. 
В судовому засіданні обвинувачена свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнала в повному обсязі, в зв`язку з чим учасники кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ними не оспорюються. 
З урахуванням засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченою фактичних обставин, якими обгрунтовано обвинувачення, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності позиції учасників справи, суд, на підставі ч.3 статті 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.
Допитана в якості обвинуваченої ОСОБА_7 пояснила, що дійсно, 13.12.2025 року, знаходилась в квартирі за місцем свого фактичного проживання в АДРЕСА_2 , разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , з яким разом вживали спиртні напої. Під час вечері між ними виникла словесна сварка, після чого вона не втрималася, вхопила кухонний ніж, що лежав поряд на столі, та порізала чоловікові руку в районі плеча. У вчиненому вона щиро розкаюється, усвідомила протиправність своїх дій, та вказала, що вже помирилася зі своїм чоловіком. Нещодавно вони разом одружилися, претензій до неї ОСОБА_8 не має. Просить суворо не карати.
Даючи оцінку показанням обвинуваченої, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення (проступку), пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, тобто у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Згідно положень статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Правопорушення, передбачене ч.2 статті 125 Кримінального кодексу України, інкриміноване обвинуваченій, відповідно до ч.2 статті 12 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком
Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття. 
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до положень статті 67 Кримінального кодексу України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних відносинах; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Вивченням відомостей про особу обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українка, громадянка України, уродженка с.Колодязне, Дворічанського району, Харківської області, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , Скарг, заяв та будь-яких компрометуючих матеріалів, а також повідомлень про порушення громадського порядку до Слобожанської міської ради Чугуївського району Харківської області не надходило, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Має двох неповнолітніх дітей, стосовно яких позбавлена батьківських прав. Раніше судима вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2025 року за ч.2 статті 125 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень. На час розгляду справи штраф в розмірі 1018,00 гривень не погашено.
Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченої, суд враховує, що згідно з ч.2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Санкцією частини 2 статті 125 Кримінального кодексу України за вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, для винних осіб передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк. 
Оскільки раніше за аналогічне правопорушення судом вже призначалося обвинуваченій покарання у виді штрафу, яке на даний час не виконано в повному обсязі, а також не запобігло вчиненню обвинуваченою нового кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити їй покарання у виді пробаційного нагляду. 
Згідно статті 59-1 Кримінального кодексу України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Крім того, суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки:
1) використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною у рішенні суду адресою;
2) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
5) пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.
Обов`язок використовувати електронний засіб контролю і нагляду встановлюється судом на строк від одного місяця до одного року.
Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. Пробаційний нагляд не призначається особам, які під час відбування цього виду покарання вчинили кримінальне правопорушення.
Враховуючи суспільну небезпеку інкримінованого діяння та особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді пробаційного нагляду в межах строків, визначених санкцією цієї статті з покладенням обов`язків, визначених ч.2, ч.3 статті 59-1 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ч.1 статті 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Крім того, відповідно до ч.1 статті 71 Кримінального кодексу України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.3 статті 72 Кримінального кодексу України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2025 року ОСОБА_5 засуджена за ч. 2 статті 125 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700,00 гривень. Залишок несплаченої суми штрафу становить 1080,00 гривень.
За таких обставин, на підставі статті 71 Кримінального кодексу України, до покарання за цим вироком у виді пробаційного нагляду, належить повністю приєднати не відбуте ОСОБА_5 покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2025 року у виді штрафу в розмірі 1тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На переконання суду, призначена міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень, відповідатиме принципу розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства, потерпілого, та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, відсутня. 
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні. 
Долю речового доказу належить вирішити у відповідності до вимог пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду.
На підставі статті 71 Кримінального кодексу України, за сукупністю вироків повністю приєднати до покарання за цим вироком невідбуте обвинуваченою покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2025 року за ч. 2 статті 125 Кримінального кодексу України у виді штрафу з урахуванням вже сплаченої його частини, що в залишку становить 1080,00 гривень.
Остаточне покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити у виді 1 року пробаційного нагляду та штрафу з урахуванням вже сплаченої його частини в розмірі 1080,00 гривень, який відповідно до положень ч.3 статті 72 Кримінального кодексу України виконувати самостійно.
На підставі ч.2, п.4 ч.3 статті 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Початок строку відбування покарання обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ - кухонний ніж, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - вважати повернутим власнику.
Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 статті 349 КПК України
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Вирок складено і проголошено 28.05.2026

Суддя ОСОБА_1