ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/145/25	Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/99/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Костів О. З., Храпак Н. М., 
секретар - Хоміцька С.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Жеребецької Ірини Орестівни на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Чорною В.Г. у цивільній справі №599/145/25 за позовом приватного акціонерного товариства “Страхова компанія “ВУСО” до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:

У січні ПрАТ “СК “ВУСО” звернулось до суду із вказаним позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми завданої шкоди у розмірі 158 426,57 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 грудня 2022 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено договір №19885895 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспорту, за яким застраховано майнові інтереси страхувальника, пов”язані з експлуатацією автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 .
16 жовтня 2023 року у м. Тернополі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2023 року у справі №607/20685/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП.
Внаслідок ДТП автомобіль Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Відповідно до рахунку СТО №СКМ-К-Е01539 від 18 жовтня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4 становила 321 451,11 грн. З цієї суми було виключено вартість бризговиків та їх встановлення у розмірі 3 024,54 грн, у зв`язку з чим розмір страхового відшкодування склав 318 426,57 грн.
ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 318 426,57 грн, що підтверджується страховим актом №2324734-1 від 8 листопада 2023 року та платіжною інструкцією №53130 від 8 листопада 2023 року.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ003066997, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 160 000 грн, франшиза — 0 грн.
У зв`язку із зверненням ПрАТ «СК «ВУСО» до страховика відповідача, ПрАТ «СК «ТАС» 12 січня 2024 року здійснило виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності в сумі 160 000 грн.
Таким чином, після виплати страхового відшкодування до ПрАТ “СК “ВУСО” перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактичних витрат. Оскільки страхове відшкодування, виплачене страховиком відповідача, не покриває повний розмір завданої шкоди, різниця між фактичним розміром шкоди 318 426,57 грн та страховою виплатою 160 000 грн, тобто 158 426,57 грн, підлягає стягненню з ОСОБА_1 .
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ “СК “ВУСО” суму завданої шкоди у розмірі 158426.57 грн та сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Жеребецька І.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, безпідставно взяв до уваги рахунок ТОВ «Кристал Моторс» №СКМ-К-Е01539 від 18 жовтня 2023 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4 становить 321 451,11 грн, та виходив із того, що позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 318 426,57 грн. Сам по собі рахунок СТО не є належним і достатнім доказом розміру завданої шкоди, оскільки він містить лише рекомендований перелік робіт та їх вартість.
Зазначає, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, умовами якого передбачено порядок визначення розміру збитків. Зокрема, пунктом 5.2 договору визначено, що підставою для визначення розміру збитків є рахунок СТО офіційного дилера, який виконує гарантійне обслуговування та обраний страховиком, а згідно з пунктом 16.3 договору при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку страховик або уповноважена ним особа складає кошторис збитків із зазначенням вартості запчастин, матеріалів та ремонтних робіт.
На момент настання страхового випадку кошторис, який би визначав розмір збитків, перелік робіт, вартість запчастин і матеріалів, складений не був, а матеріали справи такого документа не містять. У зв`язку з цим, суд першої інстанції не врахував умови договору добровільного страхування та помилково ототожнив рахунок СТО із належною підставою для визначення розміру страхового відшкодування.
Розмір шкоди, завданої транспортному засобу, повинен визначатися з урахуванням фізичного зносу та відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Однак, позивач фактично просить стягнути вартість відновлювального ремонту без застосування коефіцієнта фізичного зносу, тоді як відповідальність відповідача має обмежуватися реальним розміром матеріального збитку.
ПрАТ “СК “ВУСО” не надав звіту чи акта оцінки майна, висновку експерта або іншого належного доказу, який би підтверджував оцінену шкоду відповідно до вимог чинного законодавства. Для усунення розбіжностей щодо розміру матеріального збитку суд першої інстанції мав роз`яснити сторонам необхідність призначення судової автотоварознавчої експертизи та наслідки її непризначення.
Крім цього, рахунок-фактура СТО №СКМ-К-Е01539 оформлений 18 жовтня 2023 року, тоді як акт огляду транспортного засобу складений 26 жовтня 2023 року, тобто пізніше. При цьому, акт огляду не містить застережень щодо встановлення вартості та переліку ремонтних робіт, узгодження розміру страхового відшкодування чи наявності рахунку СТО від 18 жовтня 2023 року. Таким чином, перелік пошкоджень, зазначений в акті огляду, неможливо звірити з рахунком СТО.
У відзиві ПрАТ “СК “ВУСО” просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року — без змін. Вказує, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вартість відновлювального ремонту була визначена відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №19885895 від 15 грудня 2022 року, зокрема на підставі рахунку СТО №СКМ-К-Е01539 від 18 жовтня 2023 року.
Відповідно до пункту 5.2 договору добровільного страхування підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО офіційного дилера, який виконує гарантійне обслуговування та обраний страховиком. Тому доводи апелянта про те, що рахунок СТО не може бути підставою для визначення розміру шкоди, позивач вважає безпідставними.
Відновлювальний ремонт автомобіля фактично проводився на станції технічного обслуговування, що підтверджується актами виконаних робіт №КМ-К-Е022022 від 6 грудня 2022 року, №КМ-К-Е02081 від 19 грудня 2023 року та №КМ-К-Е01539 від 29 листопада 2023 року. Цими документами визначено, що вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля, становить 318 426,57 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність врахування фізичного зносу транспортного засобу позивач зазначає, що автомобіль Toyota RAV4 2020 року випуску, а ДТП сталася у 2023 році, тобто строк його експлуатації на момент ДТП не перевищував семи років. З огляду на положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів коефіцієнт фізичного зносу цього автомобіля дорівнює 0,00, а тому вартість матеріального збитку дорівнює вартості відновлювального ремонту.
У судовому засіданні 6 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 — адвокат Жеребецька І.О. підтримала доводи апеляційної скарги. Після заслуховування пояснень адвоката Жеребецької І.О. у судовому засіданні було оголошено перерву до 6 травня 2026 року для надання можливості представнику відповідача подати додаткові пояснення.
Про судове засідання 6 травня 2026 року сторони були належним чином повідомлені, однак у судове засідання не з”явилися.
6 травня 2026 року на електронну пошту Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Жеребецької І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Вирішуючи дане клопотання, суд зазначає наступне.
Статтею 14 ЦПК України, зокрема, передбачено, що у судах функціонує Єдина судова Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.
Позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.
Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.
Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до пунктів 24, 25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, який затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення про ЄСІТС) підсистема «Електронний суд» (далі - Електронний суд) - це підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, між користувачем цієї підсистеми та Вищою радою правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.
Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми «Електронний суд», якщо інше не визначено процесуальним законодавством чи цим Положенням.
Відповідно до пункту 10 Положення про ЄСІТС адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої Електронні кабінети в ЄСІТС в обов`язковому порядку.
Інші особи реєструють свої Електронні кабінети в ЄСІТС у добровільному порядку.
Отже, представник ОСОБА_1 - адвокат Жеребецька І.О. могла подати заяву: 1) в письмовій формі; 2) в електронному вигляді з використанням сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету).
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань та наслідки недотримання таких вимог визначені у статті 183 ЦПК України.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Згідно з частиною другою статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо вона подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
Отже, надіславши заяву про відкладення розгляду справи електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису, а не за допомогою підсистеми «Електронний суд», адвокат Жеребецька І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , використала спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством, а тому заяву слід повернути без розгляду.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №944/6062/23 (провадження №61-4035ск24).
За таких обставин колегія суддів вважає за можливе закінчувати розгляд справи за відсутності учасників справи, що передбачено ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши у судовому засідання 6 квітня 2026 року пояснення представника відповідача — адвоката Жеребецької І.О., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Обставини справи.
15 грудня 2022 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 укладено договір №19885895 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспорту, за яким було застраховано автомобіль Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2020 року випуску.
16 жовтня 2023 року у м.Тернополі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2023 року у справі №607/20685/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили.
Внаслідок ДТП автомобіль Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.
Відповідно до рахунку № НОМЕР_3 від 18 жовтня 2023 року, виданого станцією технічного обслуговування — ТОВ “Кристал Моторс”, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , становила 321 451,11 грн.
Із рахунку позивач виключив вартість бризговиків та їх встановлення у розмірі 3 024,54 грн, у зв`язку з чим до виплати за договором добровільного страхування позивачем була визначена сума 318 426,57 грн.
8 листопада 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» складено страховий акт №2324734-1, яким визначено суму страхового відшкодування у розмірі 318 426,57 грн.
8 листопада 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на рахунок станції технічного обслуговування — ТОВ “Кристал Моторс” грошові кошти у розмірі 318 426,57 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №53130 від 8 листопада 2023 року.
Відновлювальний ремонт автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , проводився на станції технічного обслуговування ТОВ “Кристал Моторс”, що підтверджується актами виконаних робіт №КМ-К-Е01539 від 29 листопада 2023 року, №КМ-К-Е022022 від 6 грудня 2023 року та №КМ-К-Е02081 від 19 грудня 2023 року.
Згідно зазначених актів виконаних робіт, загальна сума ремонту автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 (вартість запасних частин, деталей та матеріалів, а також робіт) склала 318 426, 57 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ003066997, за яким ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 160 000 грн, франшиза — 0 грн.
ПрАТ «Страхова група «ТАС» визнало пошкодження автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності за полісом №АТ003066997 у розмірі 160 000 грн.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За змістом частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2023 року у справі №607/20685/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП. Зазначена постанова набрала законної сили, а тому встановлені нею обставини щодо вчинення відповідачем дій, які призвели до ДТП, та його вини, є обов`язковими для суду при вирішенні цієї справи.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона, страховик, зобов`язується у разі настання певної події, страхового випадку, виплатити другій стороні, страхувальникові, або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати, страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, страховим відшкодуванням.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадку виплати страхового відшкодування страховиком потерпілої особи за договором майнового страхування відбувається заміна кредитора у деліктному зобов`язанні, тобто до страховика переходить право вимоги потерпілого до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактичних витрат.
Таким чином, після виплати ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №19885895 від 15 грудня 2022 року до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактично виплаченого страхового відшкодування.
Встановивши, що 16 жовтня 2023 року з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахований у ПрАТ «СК «ВУСО» за договором добровільного страхування, а також те, що позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 318 426,57 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про перехід до ПрАТ «СК «ВУСО» права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактичних витрат.
Судом першої інстанції також правильно враховано, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ003066997, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 160 000 грн, франшиза — 0 грн. ПрАТ «СК «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності в сумі 160 000 грн. Отже, непокритою залишилася різниця між фактичним розміром виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування та виплатою страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме 158 426,57 грн.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Тому суд першої інстанції обґрунтовано поклав на ОСОБА_1 обов`язок відшкодувати різницю між фактичними витратами позивача та сумою, виплаченою страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що рахунок СТО №СКМ-К-Е01539 від 18 жовтня 2023 року не є належним доказом розміру завданої шкоди, колегія суддів відхиляє.
З матеріалів справи вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , визначена не лише на підставі рахунку СТО №СКМ-К-Е01539 від 18 жовтня 2023 року. 
Факт проведення відновлювального ремонту та його вартість підтверджуються також актами виконаних робіт №КМ-К-Е01539 від 29 листопада 2023 року, №КМ-К-Е022022 від 6 грудня 2023 року, №КМ-К-Е02081 від 19 грудня 2023 року. Сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 318 426,57 грн, яка відповідає вартості проведеного ремонту, підтверджується страховим актом №2324734-1 від 8 листопада 2023 року та платіжною інструкцією №53130 від 8 листопада 2023 року.
Отже, у матеріалах справи наявні докази як вартості проведеного відновлювального ремонту, так і фактичного перерахування позивачем коштів на рахунок станції технічного обслуговування — ТОВ “Кристал Моторс”, яка проводила відновлювальний ремонт. 
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що позивач підтвердив розмір шкоди лише рахунком СТО, не відповідають матеріалам справи.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №19885895 від 15 грудня 2022 року підставою для визначення розміру збитку є рахунок СТО офіційного дилера, який виконує гарантійне обслуговування та обраний страховиком.
Тому визначення страховиком розміру страхового відшкодування на підставі рахунку СТО узгоджується з умовами договору добровільного страхування, а фактичне виконання ремонтних робіт і перерахування коштів на користь СТО підтверджує реальність понесених позивачем витрат.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №911/482/17 зазначено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди у разі виникнення спору щодо її розміру, суди повинні виходити з фактичної реальної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. 
У цій справі розмір витрат підтверджений документами СТО, страховим актом та платіжною інструкцією, а тому відсутність висновку експерта чи звіту оцінювача сама по собі не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав роз`яснити сторонам необхідність призначення судової автотоварознавчої експертизи, також є безпідставними.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. 
Інтереси відповідача у суді першої інстанції представляла адвокат Жеребецька І.О. згідно ордеру від 17.03.2025 року. Відповідач не був позбавлений права заявити клопотання про призначення відповідної експертизи. Сам факт незгоди з поданими позивачем доказами не покладає на суд обов`язку з власної ініціативи призначати експертизу або збирати докази замість сторони.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності визначення розміру шкоди з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Зазначене положення визначає порядок виплати страхового відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності у межах договору обов`язкового страхування.
Водночас спір у цій справі стосується вимоги страховика потерпілої особи, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, до особи, відповідальної за завдану шкоду, про стягнення різниці між фактичними витратами на відновлення пошкодженого транспортного засобу та сумою, виплаченою страховиком цивільно-правової відповідальності відповідача. Такий спір вирішується з урахуванням фактичного розміру витрат, необхідних для відновлення пошкодженого майна.
Крім того, згідно з пунктом 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для складників легкових колісних транспортних засобів іноземного виробництва, строк експлуатації яких не перевищує семи років. Автомобіль Toyota RAV4, державний номерний знак НОМЕР_1 , є транспортним засобом 2020 року випуску, а ДТП сталася 16 жовтня 2023 року, тобто строк його експлуатації на момент ДТП не перевищував семи років. 
Тому доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру шкоди з урахуванням фізичного зносу є необґрунтованими.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що рахунок СТО складено 18 жовтня 2023 року, а акт огляду транспортного засобу — 26 жовтня 2023 року, саме по собі не спростовує факту пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, факту проведення відновлювального ремонту та факту оплати такого ремонту позивачем. 
При цьому відповідач не надав належних доказів того, що до рахунку СТО чи актів виконаних робіт включено пошкодження, які не пов`язані з ДТП від 16 жовтня 2023 року, або що вартість ремонтних робіт є завищеною.
Європейський суд з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції не може тлумачитися як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторони; міра виконання судом обов`язку щодо обґрунтування рішення залежить від характеру рішення.
Таким чином, рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
За таких обставин, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Жеребецької І.О. слід залишити без задоволення, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року — без змін.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Жеребецької Ірини Орестівни— залишити без задоволення.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 8 травня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.
Судді          Костів О.З.
Храпак Н.М.