ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Львів
23 червня 2026 року	справа № 450/1711/23	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу, -
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу до Пустомитівського районного суду Львівської області, у якому просив:
- стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Волинської митниці (код ЄДРПОУ: 43958385) матеріальну шкоду у розмірі 40433,16 гривень;
- судові витрати стягнути з відповідача на рахунок Волинської обласної прокуратури за такими реквізитами: UA138201720343140001000004945, МФО 820172, ЄДРПОУ 02909915.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі № 140/878/22, яке набрало законної сили 31 серпня 2022 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 , зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці від 23 грудня 2021 року № 701-0 «Про звільнення», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці з 30 грудня 2021 року та стягнуто з Волинської митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40 433,16 грн. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12 673,08 грн допущено до негайного виконання. Оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням суду у справі № 140/878/22, то на ОСОБА_1 , як на особу, за наказом якої проведено звільнення, покладається обов?язок відшкодувати шкоду, заподіяну Волинській митниці та Держмитслужбі України. Тому просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Волинської митниці майнову шкоду у розмірі 40 433,16 грн.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року в задоволенні позову керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Держмитслужби України, Волинської митниці відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Держмитслужби України, Волинської митниці задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Волинської митниці майнову шкоду у розмірі 40 433,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2 684,00 грн судових витрат. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури 4 026,00 грн судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року скасовано. Провадження у справі № 450/1711/23 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Дермитслужби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу закрито. Повідомлено керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2026 року заяву керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено.
Справу № 450/1711/23 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу направлено для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 28.01.2026.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2026 суддю Кондратюк Ю.С. було призначено головуючим суддею.
Ухвалою судді від 02.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.
06.03.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Вказав, що виходячи із встановленого законодавчого регулювання, зокрема вимог ст. 80 Закону України «Про державну службу», слід дійти висновку, що Законом визначено (детерміновано) спеціальну процедуру притягнення державних службовців до матеріальної відповідальності шляхом закріпленого права суб`єкта призначення заявляти зворотну вимогу (регрес) до посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.
Звертає увагу суду, що у діях відповідача відсутня як вина, так і умисел щодо незаконного звільнення ОСОБА_2 та інших службових осіб Волинської митниці Держмитслужби, оскільки відповідні звільнення були в подальшому визнані незаконними з тих мотивів, що особам при наданні попередження про можливе наступне звільнення не було запропоновано інших посад. При цьому, у відповідача, як голови комісії з реорганізації Волинської митниці Держмитслужби були відсутні будь-які повноваження щодо можливості запропонувати вказаним особам аналогічну чи нижчу посаду. Навпаки, відповідач, усвідомлюючи явний протиправний характер відповідних дій постійно порушував це питання на засіданнях комісії з реорганізації Волинської митниці Держмитслужби та неодноразово звертався до керівника новоствореної Волинської митниці для забезпечення виконання ним вимог ст. 87 Закону для з`ясування необхідності оголошення конкурсу на заняття посад за наявної кількості людей, які перебували поза штатом.
Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній будь-який умисел чи вина і навпаки відповідач, займаючи відповідну посаду, вжив всіх заходів для недопущення незаконного звільнення працівників при реорганізації Волинської митниці Держмитслужби, зокрема неодноразово доповідав по цих питаннях на засіданнях відповідної комісії та звертався із листами до начальника Волинської митниці.
Відтак, сторона відповідача вважає, що виходячи із положень пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 80 Закону та беручи до уваги вищенаведені доводи у їх сукупності, слід дійти висновку, що відповідач не винен у незаконному звільненні як ОСОБА_2 , так і інших посадових осіб і у діях/ бездіяльності відповідача на момент прийняття відповідних наказів був відсутній умисел на заподіяння ним будь-якої шкоди державі, оскільки відповідач не мав необхідного обсягу повноважень для того, аби запропоновувати відповідним особам рівнозначні чи нижчі посади у Волинській митниці, натомість доклав всіх можливих зусиль для того, аби це було зроблено начальником Волинської митниці, які відповідні вимоги проігнорував, внаслідок чого ним не було запропоновано відповідних посад таким особам.
Таким чином, вважає, що в цьому випадку право зворотної вимоги (регресу) на підставі ст. 80 Закону у держави до відповідача не могло виникнути, оскільки відсутня сукупність юридичних фактів, які є правовою підставою для наявності такого права.
Додатково зазначає, що лише службовим розслідуванням можливо встановити, чи був у діях відповідача умисел на здійснення ним службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.
09.03.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху.
17.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій додатково обґрунтовує підставність позовних вимог.
Зазначає, що ОСОБА_1 - голова комісії з реорганізації Волинської митниці, підписав наказ № 701-о від 23.12.2021 про звільнення із займаної посади ОСОБА_2 , у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Таким чином, умисел та вина відповідача при прийнятті наказу від 23.11.2021 № 701-о "Про звільнення ОСОБА_2 " з посади старшого державного інспектора митного поста "Піща" Волинської митниці Держмитслужби доводиться поведінкою останнього на засіданнях комісії з реорганізації Волинської митниці Держмитслужби. 
Так, останній усвідомлюючи явний протиправний характер відповідних дій, оскільки піднімав питання належного дотримання порядку звільнення державних службовців за ст. 87 Закону України "Про державну службу", все ж підписав наказ № 701-о від 23.12.2021 про звільнення із займаної посади ОСОБА_2 .
Щодо відсутності результатів службового розслідування відносно ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням ОСОБА_2 , звертає увагу на таке.
У даному випадку витрачання з бюджету коштів на виплату ОСОБА_2 заробітної плати за час вимушеного прогулу беззаперечно порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням коштів бюджету, а дотримання у цій сфері законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.
Крім того, зайве використання коштів бюджету підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави.
Захист від порушень економічних інтересів безперечно належить до сфери державного інтересу й повинен забезпечуватись усіма передбаченими Конституцією України правовими механізмами, у тому числі через представництво інтересів держави в суді органами прокуратури.
20.03.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Сторона відповідача вважає, що виходячи із положень пункту 2 частини 2 та частини 3 статті 80 Закону України «Про державну службу», слід дійти висновку, що відповідач не винен у незаконному звільненні як ОСОБА_2 , так і інших посадових осіб і у діях/ бездіяльності відповідача на момент прийняття відповідних наказів був відсутній умисел на заподіяння ним будь-якої шкоди державі, так як відповідач не мав необхідного обсягу повноважень для того, аби запропоновувати відповідним особам рівнозначні чи нижчі посади у Волинській митниці, натомість доклав всіх можливих зусиль для того, аби це було зроблено начальником Волинської митниці, які відповідні вимоги проігнорував, внаслідок чого ним не було запропоновано відповідних посад таким особам.
Ухвалою суду від 23.03.2026 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 13.04.2026 заяву представника керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області про поновлення пропущеного строку звернення з цим позовом до суду задоволено. Причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом визнано поважними та поновлено строк звернення до суду. Продовжено розгляд справи № 450/1711/23 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди.
Ухвалою суду від 09.06.2026 прийнято до провадження заяву представника позивача про поворот виконання рішення.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до наказу Держмитслужби України № 736 від 28 вересня 2021 року «Про внесення змін до наказу Держмитслужби № 480 від 27 жовтня 2020 року» ОСОБА_1 призначено головою реорганізаційної комісії Волинської митниці.
Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою Головою Держмитслужби 23 жовтня 2019 року, начальник Волинської митниці є державним службовцем категорії «Б».
29 вересня 2021 року відбулося засідання комісії з реорганізації Волинської митниці, де, відповідно до протоколу виступав ОСОБА_3 , який повідомив, що на даний момент не забезпечено попередження особового складу Волинської митниці про можливе наступне вивільнення у зв?язку із реорганізацією з одночасним пропонуванням державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби або нижчої посади державної служби.
Відповідно до протоколу засідання комісії з реорганізації Волинської митниці від 05 жовтня 2021 року - комісія після виступу ОСОБА_4 вирішила підготувати звернення до начальника Волинської митниці Артема Гузя по питанню надання інформації щодо доцільності проведення конкурсів на заміщення вакантних посад Волинської митниці, враховуючи той факт, що станом на 05 жовтня 2021 року знаходяться поза штатом 119 посадових осіб Волинської митниці.
Наказом Держмитслужби України від 23 жовтня 2021 року № 811 «Про внесення змін до наказу Держмитслужби від 27 жовтня 2020 року № 480» визначено термін завершення реорганізації територіальних органів Держмитслужби - 30 грудня 2021 року, при чому наказ № 480 доповнено новим пунктом 9 такого змісту, виконання якого покладено саме на голів комісій: « 9.1. забезпечити завершення організаційних заходів, спрямованих на попередження про наступне вивільнення посадових осіб митниць Держмитслужби у встановленому законодавством порядку. Термін - до 29 жовтня 2021 року, 9.2. завершити заходи із переведення (звільнення) посадових осіб митниць Держмитслужби. Термін - до 24 грудня 2021 року, 9.4. забезпечити дотримання строків (термінів), визначених цим наказом».
16 листопада 2021 року відбулося ще одне засідання комісії з реорганізації Волинської митниці, оформлене протоколом від 16 листопада 2021 року, на якому слухали ОСОБА_5 , який наголосив на необхідності дотримання вимог статті 87 Закону України «Про державну службу» при переведенні (звільненні) працівників Волинської митниці, а також те, що на жоден протокол засідання комісії з реорганізації Волинської митниці, який був направлений до Волинської митниці, відповідь не надходила.
16 листопада 2021 року було прийнято попередження про можливе наступне звільнення у зв?язку із реорганізацією Волинської митниці шляхом її приєднання до Держмитслужби України, яким повідомлено державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці ОСОБА_2 про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією, зміною структури та штатного розпису митного органу на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Окрім цього, цим попередженням ОСОБА_2 повідомлено, що у зв?язку з реорганізацією, зміною структури та штатного розпису Волинської митниці на 2021 рік, введених в дію наказами Волинської митниці від 02 березня 2021 року № 10 «Про введення в дію штатного розпису на 2021 рік», від 17 червня 2021 року Nє 14 «Про введення в дію структури та переліку № 1 змін до штатного розпису Волинської митниці на 2021 рік» відсутністю вакантних посад, рівнозначній або нижчій вакантній посаді у Волинській митниці як відокремленому підрозділі Держмитслужби не пропонується. Вказане попередження підписане начальником Волинської митниці А. І. Гузь 16 листопада 2021 року, та головою комісії з реорганізації Волинської митниці М. В. Криворучком 17 листопада 2021 року.
На підставі попередження було прийнято наказ Волинської митниці від 23 грудня 2021 року № 701-0 «Про звільнення», яким ОСОБА_2 звільнено із займаної посади. Вказаний наказ підписаний головою комісії з реорганізації Волинської митниці Криворучком М. В.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2022 року у справі № 140/878/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вказаним рішенням суду визнано протиправним та скасовано наказ Волинської митниці від 23 грудня 2021 року № 701-0 «Про звільнення», поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці з 30 грудня 2021 та стягнуто з Волинської митниці на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40 433,16 грн.
Наказом Волинської митниці № 12-0 «Про поновлення» від 12 квітня 2022 року поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Піща» Волинської митниці з 30 грудня 2021 року та здійснено йому виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 12 673,08 грн.
Решту суми, яка підлягала сплаті відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/878/22 (27 760,08 грн) безспірно списано Управлінням Державної казначейської служби України у Любомильському районі Волинської області з рахунку Волинської митниці 25 січня 2023 року.
Відповідно до листа № 7.21-1/25/4/1668 від 04 травня 2023 року начальник митниці (відповідач) звертався до в. о. Голови Держмитслужби України з листом, в якому просив провести службове розслідування відносно нього у зв?язку зі зверненням прокуратурою в порядку регресу із позовами про відшкодування шкоди, завданої виплатою працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішень Волинського окружного адміністративного суду в тому числі у справах № 140/878/22, № 140/16275/21, № 140/1595/22, № 140/311/22, № 140/422/22, № 140/2607/22, № 140/3608/22, № 140/311/22 (Т1, а.с. 198).
У відповідь на вказаний лист директором Департаменту внутрішньої безпеки Держмитслужби України надано відповідь за № 2718/4-25 від 02 червня 2023 року «Про надання інформації», з якого вбачається, що оскільки звільнення працівників Волинської митниці здійснено з порушенням вимог закону, що встановлено рішенням суду, то на ОСОБА_1 , як на особу, за наказом якої проведено звільнення покладається обов?язок відшкодувати шкоди, заподіяну Волинській митниці та Держмитслужбі України, враховуючи наведене не підлягає застосуванню з порушених питань Порядок проведення службового розслідування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування», оскільки факт незаконного звільнення вже встановлено в судовому порядку (Т1, а.с. 178-179).
Державна митна служба України листом № 08-1/10-05/8.7/7969 від 30.10.2022, надісланого Ковельській окружній прокуратурі, просила здійснити представництво в суді законних інтересів держави в особі Державної митної служби шляхом подання до суду позовної заяви в порядку зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих порушенням вимог законодавства.
У зв`язку із виплатою митницею третій особі грошових коштів, Ковельська окружна прокуратура звернулася до суду про стягнення майнової шкоди в порядку регресу на користь Волинської митниці. 
Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є стягнення майнової шкоди в порядку регресу.
До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 130 Кодексом законів про працю України (далі – КЗпП України) визначено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 цієї статті працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Як визначено у ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: п. 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.
Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду роботодавець повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст. 138 КЗпП України).
Згідно зі ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Судом встановлено, що відповідача на час виникнення спірних правовідносин призначено головою реорганізаційної комісії Волинської митниці. Тобто є державним службовцем, на якого поширюються правові вимоги і гарантії, визначені Законом України «Про державну службу».
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закон № 889-VIII) дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Разом із тим, позов пред`явлено до відповідача з посиланням на норми законодавства про працю щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, як службовою особою, винною в незаконному звільненні працівника, що пов`язано із оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.
Обов`язок такого відшкодування та його порядок урегульовано у главі 3 «Матеріальна відповідальність державних службовців» розділу VIII Закону України «Про державну службу».
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 80 Закону № 889-VIII держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.
Частиною 3 ст. 80 Закону № 889-VIII визначено, що у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 81 Закону № 889-VIII, державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.
Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.
Під час визначення розміру відшкодування враховуються майнове становище державного службовця, співвідношення розміру заподіяної шкоди до його заробітної плати, ризик виникнення шкоди, досвід державної служби, надані державному службовцю накази (розпорядження), а також інші обставини, у зв`язку з якими повне відшкодування державним службовцем шкоди буде необґрунтованим.
Порядок відшкодування шкоди, завданої державним службовцем під час виконання ним службових обов`язків встановлений ст. 82 Закону № 889-VIII.
Для відшкодування шкоди керівник державної служби вносить державному службовцю письмову пропозицію, в якій зазначаються розмір, порядок і строки відшкодування шкоди, а також обставини, що стали підставою для відшкодування. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди у письмовій формі.
Пропозиція може бути внесена протягом трьох місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався чи мав дізнатися про обставини, що є підставою для пред`явлення вимоги, але не пізніше ніж через три роки з дня заподіяння шкоди.
Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про відшкодування шкоди в письмовій формі протягом двох тижнів з дня отримання пропозиції.
У разі ненадання державним службовцем відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку керівник державної служби може звернутися з позовом про таке відшкодування до суду.
У судовій практиці усталеним є підхід щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо проходження публічної служби, у яких виник спір. Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівника.
Отже, з огляду на специфіку правового регулювання Закону України «Про державну службу» та пріоритетність застосування спеціальних норм над загальними нормами права, вирішення спору у цій справі передбачає застосування норм Закону України «Про державну службу».
Таким чином, у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває або перебувала на посаді державної служби, відшкодувати шкоду, завдану внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди, а й оцінки правомірності дій такої особи (відповідальність за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді) та наявності/відсутності умислу, що призвели до завдання шкоди.
Абзацами 4, 5 п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).
Згідно із ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.
Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету, проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим.
Враховуючи вищевикладене, лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення ним службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена.
У даному випадку вищевказаними судовими рішенням складу кримінального правопорушення у діях відповідача не встановлено, доказів проведення службового розслідування суду не надано.
При цьому суд зазначає, що саме лише визнання протиправним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. 
У цьому випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої поведінки особи.
Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 01.03.2023 по справі №752/3839/22 (№61-11057 св 22).
Оскільки усупереч вимог частини 3 статті 80 Закону України «Про державну службу» ні прокурор, ні позивачі не надали суду доказів умисного заподіяння протиправними діями або бездіяльністю відповідачем шкоди, тому відсутні підстави для застосування зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до державного службовця, який несе матеріальну відповідальність.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Щодо повороту виконання судового рішення суд зазначає таке.
23.01.2026 представник позивача звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про поворот виконання рішення, в якій просив здійснити поворот виконання Постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі 450/1711/23, яка була скасована постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.11.2025, шляхом:
- повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 40 433,16 грн матеріальної шкоди, сплаченої на користь Волинської митниці;
- повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 2 684 грн судових витрат, сплачених на користь Волинської обласної прокуратури;
- повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 4 016 грн судових витрат, сплачених на користь Львівської обласної прокуратури.
30.01.2026 Волинською митницею подано додаткові пояснення, в яких зазначає, що 23.01.2026 Волинською митницею отримано заяву про поворот виконання постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі № 450/1711/23, яку було скасовано вищевказаною постановою Верховного Суду, шляхом повернення ОСОБА_1 40 433,16 грн матеріальної шкоди, сплаченої на користь Волинської митниці, 2 684 грн судових витрат, сплачених на користь Волинської обласної прокуратури та 4 016 грн судових витрат, сплачених на користь Львівської обласної прокуратури.
Зазначає, що згідно виписки з рахунка за 13.08.2024 кошти у розмірі 40 433,16 грн у справі № 450/1711/23 від ОСОБА_1 надійшли на реєстраційний рахунок Волинської митниці, відкритий в органах Казначейства. У зв?язку з тим, що відшкодування у справі №450/1711/23 проведено в 2024 році, враховуючи положення ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України, кошти в розмірі 40 433,16 грн у відповідності до п.2.4 Р.ІІ Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов?язань бюджетних установ та внесення змін до деяких нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку бюджетних установ», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 02.04.2014 № 372 перераховано згідно платіжного доручення №1246 від 14.08.2024 до державного бюджету. При цьому, Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджено наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 №787.
04.02.2026 керівником Ковельської окружної прокуратури Волинської області подано письмові пояснення, в яких просить у задоволенні заяви про поворот виконання рішення відмовити.
Правові питання застосування повороту виконання судових рішень врегульовано положеннями статті 380 КАС України.
Частинами першою-третьою статті 380 КАС України визначено випадки коли суд вирішує питання про поворот виконання.
Зокрема, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
При цьому, згідно вимог частини сьомої статті 380 КАС України якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 380 КАС України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
Згідно з частиною 5 статті 380 КАС України, до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.
Поворот виконання судового рішення є інститутом адміністративного судочинства, що спрямований на повернення стягнутих грошових сум на підставі рішення суду, що було скасоване.
Як зазначив в своєму рішенні Конституційний Суд України від 02.11.2011 № 13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Отже, поворот виконання рішення спрямований на забезпечення інтересів добросовісного боржника, який виконав судове рішення, яке згодом скасоване як помилкове.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 у справі №569/15646/16-ц також сформулювала висновок про те, що поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
Отже, вирішальною підставою для здійснення повороту судового рішення є скасування чи зміна судом вищої інстанції вже виконаних постанов чи рішень суду, а також реалізація скасованого рішення суду внаслідок одержання стороною майна. При повороті виконання рішення вчиняються дії, які покликані повернути стан речей до виконання рішення суду.
Судом з`ясовано, що постановою Львівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури задоволено. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Держмитслужби України, Волинської митниці задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Волинської митниці майнову шкоду у розмірі 40 433,16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2 684,00 грн судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури 4 026,00 грн судових витрат. 
На виконання постанови Львівського апеляційного суду, що набрала законної сили, заявник сплатив на користь Волинської митниці 40 433,16 грн матеріальної шкоди, що підтверджується Платіжною інструкцією № 1246 від 14 серпня 2024 року; сплатив на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2684 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією № 9350-5430-2645-4097 від 06.08.2024 та інструкція 0.0.3803656101.1 від 06.08.2024; сплатив на користь Львівської обласної прокуратури судовий збір 4 016 грн, що підтверджується Платіжною інструкцією 0.0.3797110431.1 від 01.08.2024.
Постановою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 17 червня 2024 року скасовано. Провадження у справі № 450/1711/23 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Держмитслужби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу закрито. Повідомлено керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Про цьому, питання про поворот виконання рішення не вирішувалось.
У цьому випадку рішення суду, яке скасовано, слугувало єдиною підставою для стягнення з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Волинської митниці майнової шкоди у розмірі 40 433,16 грн; стягнення з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 2 684,00 грн судових витрат; стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури 4 026,00 грн судових витрат.
Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
За вказаних обставин, керуючись за аналогією закону ч. 2 ст. 380 КАС України та враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, то існують підстави для повороту виконання рішення суду шляхом повернення відповідачу сплачених сум на виконання рішення суду. Тому, заява про поворот виконання рішення підлягає задоволенню.
Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
1. У задоволенні адміністративного позову керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Державної митної служби України, Волинської митниці до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди в порядку регресу - відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Допустити поворот виконання постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі № 450/1711/23.
4. У порядку повороту виконання постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі № 450/1711/23 стягнути з Волинської митниці (44350, вул. Призалізнична, буд. 13, с. Римачі, Ковельський район, Волинська область; ЄДРПОУ 43958385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені суми матеріальної шкоди у розмірі 40 433 (сорок тисяч чотириста тридцять три) гривні 16 копійок.
5. У порядку повороту виконання постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі № 450/1711/23 стягнути з Волинської обласної прокуратури (43000, вул. Винниченка, буд. 15, м. Луцьк, Волинська область; ЄДРПОУ 02909915) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені суми судових витрат у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
6. У порядку повороту виконання постанови Львівського апеляційного суду від 17.06.2024 у справі № 450/1711/23 стягнути з Львівської обласної прокуратури (79005, просп. Шевченка, буд. 17/19, м. Львів, Львівська область; ЄДРПОУ 02910031) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачені суми судових витрат у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: керівник Ковельської окружної прокуратури Волинської області (45000, вул. Шевченка, буд. 7, м. Ковель, Волинська область; ЄДРПОУ 02909915) в інтересах держави в особі Державної митної служби України (04119, вул. Дегтярівська, буд. 11Г, м. Київ; ЄДРПОУ 43115923), Волинської митниці (44350, вул. Призалізнична, буд. 13, с. Римачі, Ковельський район, Волинська область; ЄДРПОУ 43958385).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення суду складено 23.06.2026.

  Суддя	  Кондратюк Юлія Степанівна