ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3137/26 Справа № 176/3089/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»
на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року у складі судді Гусейнова К.А.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що тривалий час перебував у трудових відносинах з різними структурними підрозділами підприємства ДП «СГЗК», працюючи на різних посадах в умовах впливу шкідливих факторів на організм. 
У зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 27 лютого 2022 року.
16 лютого 2022 року первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності з втратою професійної працездатності 60 %. 
Вважає, що роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де він працював, тим самим порушивши статтю 153 КЗпП України та статтю 13 Закону України «Про охорону праці», що стало причиною отримання ним професійних захворювань, тому вимушений звернутися до суду та просити стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245000,00 грн.
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ДП «СГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання 120000,00 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з ДП «СГЗК» судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову внаслідок не створення відповідачем належних та безпечних умов праці позивачу, який отримав хронічні професійні захворювання, внаслідок чого останньому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем та її розмір 120000,00 грн., суд визначив з урахуванням істотності вимушених змін у житті позивача, ступеня втрати працездатності та характеру професійних захворювань та її наслідків для здоров`я останнього.
Не погодившись з таким рішення суду, ДП «СГЗК» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі наявність моральних страждань й визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає обставинам справи. Посилається на відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між сторонами було укладеного договір про одноразове відшкодування моральної шкоди відповідно до умов якого, позивач отримав в рахунок відшкодування шкоди 6000,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час перебував у трудових відносинах з різними структурними підрозділами підприємства ДП «СГЗК», працюючи на різних посадах в умовах впливу шкідливих факторів на організм.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 лютого 2022 року було встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло за таких обставин: тривалий термін роботи в умовах тяжкої фізичної праці, підвищеного рівня пилу та виробничого шуму, показники яких перевищують нормативні, що обумовлено технологічним процесом на Смолінській шахті ДП «СГЗК».
Згідно з п.14 акту Форми П-4 ОСОБА_1 були встановлені діагнози: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) – за класифікацією В.О. Остапкович і Н.І. Пономарьової. Захворювання професійні (11 січня 2022 року).
Відповідно до п.18 вказаного акту причинами виникнення професійного захворювання є: робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26,-66,7 при нормі до 25; нахили корпусу (вимушені, більше 30 град.) кількість за зміну 114-132 при нормі до 100; запиленість повітря робочої зони (кремнію діоксин): 2,2-2,6 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум 82-86 дБА при нормі 80 дБА.
14 лютого 2022 року між ДП «СГЗК» та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування моральної шкоди № 18/704/464/032/014. Відповідно до умов договору, на підставі заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв`язку з профзахворюванням, отриманим за час роботи на шахті ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», сторони узгодили одноразову грошову виплату ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманих ним професійних захворювань у розмірі 6000,00 грн. Сторони узгодили, з чим погодився ОСОБА_1 , що ДП «СГЗК» сплачує ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання 6000,00 грн. Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СГЗК». ДП «СГЗК» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок всіх отриманих профзахворювань, встановлених та можливо встановлених у майбутньому за реквізитами.
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №105580 від 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 16 лютого 2022 року безтерміново.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №197065 від 16 лютого 2022 року ОСОБА_1 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності з 16 лютого 2022 року безтерміново. Зазначено про протипоказання роботи в умовах важкої фізичної праці, пилу, шуму.
Отже, між сторонами склалися трудові правовідносини, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави для відшкодування моральної шкоди.
Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
На підставі частини 1 статті 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 у справі № 210/3177/17.
У відповідності до статті 4 Закону України “Про охорону праці” державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Згідно із частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
В даному випадку отримані професійні захворювання на виробництві пов`язані з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків в шкідливих умовах, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку із втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК від 16 лютого 2022 року серія 12 ААА №105580, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійних захворювань.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із вимог чинного законодавства, з урахуванням характеру і тривалості його душевних страждань та обсягу змін в його житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими, оскільки внаслідок отриманих професійних захворювань, останньому заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, на підставі медичних документів правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває складності, внаслідок чого відчуває моральні страждання. Верховний Суд у постанові від 10 червня 2020 року у справі №212/3859/16-ц зазначив, що сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.
Аргументи апеляційної скарги про відсутність в діях товариства ознак протиправності, які призвели до отримання позивачем хронічних професійних захворювань, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 отримав хронічні професійні захворювання під час виконання ним трудових обов`язків у ДП «СГЗК», що свідчить про незабезпечення безпечних та нешкідливих умов праці саме відповідачем, яка є особою, що несе відповідальність за порушення статті 13 Закону України «Про охорону праці».
Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. 
Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є завищеним, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.
Посилання скаржника на те, що між сторонами було укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди № 18/704/464/032/014 від 14 лютого 2022 року, за умовами якого ДП «СГЗК» сплачує ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000,00 грн., а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди в судовому порядку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний договір укладено до встановлення ОСОБА_1 стійкої втрати працездатності і на дані правовідносини дія угоди не могла розповсюджуватись, оскільки за своєю суттю являється обмеженням можливості позивача мати право на відшкодування моральної шкоди, яке виникла у останнього з моменту встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17.
Крім того, ДП «СГЗК» не було надана належних та допустимих доказів на підтвердження виконання умов договору, перерахування коштів та їх отримання позивачем. 
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Разом з тим, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у даній цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».
Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
На викладене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом виключення у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2025 року - змінити, виключити у другому абзаці резолютивної частини словосполучення: «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 26 травня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 04 червня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров