ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/6827/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року (суддя Сіпака А.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОГ – АЗС» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнати протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОГ-АЗС» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просило:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 05.08.2025 № 202-рп «Про припинення дії ліцензії», яким припинено дію ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ЗОГ-АЗС» № 08260314202400089 термін дії з 28.11.2024 до 28.11.2029, за адресою місця провадження господарської діяльності: Запорізька область, м. Запоріжжя, Олександрівський район, вулиця Українська, буд. 52, АЗС з магазином;
зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області виключити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомості про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ЗОГ-АЗС» № 08260314202400089 термін дії з 28.11.2024 до 28.11.2029, за адресою місця провадження господарської діяльності: Запорізька область, м. Запоріжжя, Олександрівський район, вулиця Українська, буд. 52, АЗС з магазином.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду 19.03.2026 у справі №280/6827/25 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2026 скасовано, справу №280/6827/25 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
20.03.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ТОВ ЗОГ-АЗС про забезпечення позову у справі №280/6827/25, в якій ТОВ ЗОГ-АЗС просить суд: зупинити дію рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №202-рп від 05.08.2025 Про припинення дії ліцензії до набрання законної сили рішенням у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-АЗС до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування Рішення № 202-рп від 05.08.2025 Про припинення дії ліцензії.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2026 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю ЗОГ-АЗС про забезпечення позову задоволено.
Зупинено дію рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 202-рп від 05.08.2025 «Про припинення дії ліцензії» до набрання законної сили рішенням у справі № 280/6827/25.
Не погодившись з ухвалою суду, Головне управління ДПС у Запорізькій подало апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та скасувати заходи забезпечення позову. Головне управління вказує, що позивачем не доведено і не підтверджено, у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 202-рп від 05.08.2025 «Про припинення дії ліцензії», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. З огляду на зміст заявлених вимог вважає, що надання в такий спосіб суб`єкту господарювання можливість продовжувати здійснення господарської діяльності з використанням ліцензії дія якої закінчилася, призведе до більш негативних і незворотних наслідків у разі якщо судом буде встановлено правомірність такого рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №202-рп від 05.08.2025 «Про припинення дії ліцензії». Тобто, у розглядуваній ситуації не буде дотримано пропорційного балансу між правами та інтересами позивача та наслідками впливу заходу забезпечення позову на права та законні інтереси заінтересованих осіб. Ухвала суду першої інстанції не містить жодного обґрунтованого та доведеного мотиву, з якого суд дійшов висновку, що невжиття заходів у вигляді зупинення рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 202-рп від 05.08.2025 «Про припинення дії ліцензії» може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, як і не вказано, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, складність вчинення цих дій, як і не встановлено, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними. Позивач у межах цієї справи наводить лише загальні твердження про можливість настання негативних наслідків для його господарської діяльності, проте, жодної конкретної аргументації не вказано та доказів на її підтвердження не надано. Підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе і можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Крім того, скаржник звертає увагу на наявність у позивача чотирьох (без врахування ліцензії, яка розглядається в цій справі) чинних ліцензій на право
здійснення роздрібної торгівлі пальним та однієї діючої ліцензії на право оптової торгівлі пальним, що спростовує тредження заявника стосовно позбавлення його права здійснювати господарську діяльність. Зазначений факт свідчить про об`єктивну можливість заявника продовжувати свою діяльність без будь-яких перешкод та значних втрат.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Питання застосування статей 150 - 154 КАС України було предметом неодноразового розгляду Верховний Судом (зокрема, але не виключно постанови від 14 січня 2025 року у справі № 580/9027/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 160/26885/24, від 02 квітня 2025 оку у справі № 160/28383/24, від 20 березня 2025 року у справі № 460/179/24, від 21 травня 2025 року у справі № 160/12100/24, від 09 жовтня 2025 року у справі № 440/6267/25).
Верховний Суд зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Суд також повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 440/9568/22 Верховний Суд сформулював такий висновок. Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
В ухвалі від 24 січня 2024 року у справі № 140/1568/23 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що інститут забезпечення адміністративного позову є складним та специфічним інструментом, призначення якого полягає у створенні можливості реального й ефективного захисту прав, свобод і законних інтересів, зокрема фізичних та юридичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, що реалізується в залежності від індивідуальних фактичних обставин конкретної справи, що й зумовлюють різні висновки щодо наявності підстав для його застосування.
Отже, та обставина, що в іншій справі позов було забезпечено і Верховний Суд з цим погодився, не означає наявність безумовних підстав для застосування таких заходів у будь-якій іншій справі, в тому числі з подібним предметом спору. Це обґрунтовується тим, що за змістом частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Натомість, результат вирішення справи та/або порушеного питання завжди залежить від фактичних обставин у кожній конкретній справі, доказів, наявних на підтвердження доводів та/або заперечень, та їх сукупної правової оцінки.
Аналогічний правовий підхід викладено Верховним Судом в постанові від 26 березня 2026 року у справі № 140/10417/25.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Положеннями Закону України від 19.04.2025 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» визначено, що припинення дії ліцензії - це позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.
Колегія суддів враховує, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі може ускладнити чи унеможливити поновлення оспорюваних прав та інтересів ТОВ «ЗОГ-АЗС», оскільки припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним істотно ускладнить ефективний захист та поновлення прав та інтересів ТОВ «ЗОГ-АЗС», основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля пальним. 
У розумінні вимог Податкового кодексу України заявник є платником акцизного податку, який зобов`язаний в системі електронного адміністрування реєструвати дані щодо обсягів пального, а також акцизні накладні в строки, визначені статтею 231 Податкового кодексу України, зокрема протягом 15 днів з моменту реалізації пального кінцевому споживачу в роздрібній торгівлі.
Невжиття заходів забезпечення позову призведе до припинення провадження основного виду господарської діяльності заявника та неможливість реєстрації акцизних накладних в якості вхідного акцизного податку на акцизний склад та в якості вихідного акцизного податку з акцизного складу, що стане наслідком до зобов`язання сплатити до державного бюджету акцизного податку в розмірі, визначеному в акцизній накладній, в реєстрації яких відмовлено, а також до припинення виконання господарських зобов`язань щодо постачання пального шляхом заправлення паливних баків автомобілів, перед якими виконуються такі зобов`язання із застосуванням в господарській діяльності, включаючи зобов`язання перед суб`єктом господарювання.
Таким чином, колегія суддів вважає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову та обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а невжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів заявника, у разі задоволення позову. 
При цьому, на переконання колегії суддів, зміст таких заходів забезпечення позову свідчить про те, що ці заходи спрямовано виключно на збереження існуючого становища до вирішення судом спору по суті і є тимчасовим заходом, покликаним запобігти виникненню ускладнень та докладенню значних та невиправданих зусиль для відновлення господарської діяльності підприємства у разі ухвалення рішення на його користь.
Зазначені висновки підтримані Верховним Судом в постанові 19 лютого 2026 року у справі № 280/6964/25.
Отже, позивачем доведено необхідність вжиття застосованого судом заходу забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, і цей захід є таким, що не суперечить приписам частини другої статті 151 КАС України. 
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст.ст.150, 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя А.В. Суховаров 

суддя О.В. Головко