ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/10779/25 пров. № А/857/15644/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Глазька С.М.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача - Перепечай К.В.;
від відповідача - Степанець М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Телеком Сервіс» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2026р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Телеком Сервіс» до Головного управління ДПС у Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість (суддя суду І інстанції: Дорошенко Н.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 36 хв. 04.02.2026р., м.Рівне; дата складання повного рішення суду І інстанції: 04.02.2026р.),-

В С Т А Н О В И В:

23.06.2025р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції – 24.06.2025р.) за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Смарт Телеком Сервіс» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. податкове повідомлення-рішення № 583017000701 від 04.04.2025р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість /ПДВ/ в загальній сумі 2670306 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - 1780204 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 890102 грн.; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати (в тому числі витрати на правничу допомогу) (Т.1, а.с.1-53).

Відповідно до ухвали суду від 26.06.2025р. вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (Т.15, а.с.197 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2026р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (Т.20, а.с.54-62).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс», який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (Т.20, а.с.63-73).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що суд неправильно застосував норми ст.9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відмовившись оцінювати первинні документи в сукупності та застосувавши формальний підхід до їх аналізу.
Також суд не врахував усталену практику Верховного Суду щодо оцінки доказів наявності ділової мети та належної обачності позивача при виборі контрагента.
Суд неправомірно підтримав застосування штрафу у розмірі 50 % на підставі податкового повідомлення-рішення № 1717317000702 від 12.11.2024р., яке було неузгодженим (перебувало в судовому оскарженні) та є скасованим постановою апеляційного суду від 11.02.2026р.
Також суд порушив принцип офіційного з`ясування обставин справи (ст.9 КАС України), не витребувавши доказів, необхідних для повного та об`єктивного розгляду справи.
Під час розгляду справи суд фактично перекинув тягар доказування на позивача, порушивши ч.2 ст.77 КАС України.

Відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає усталеній судовій практиці (Т.20, а.с.119-138).

Під час апеляційного розгляду сторони направили додаткові письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи (Т.20, а.с.189-200, 202-209).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» зареєстровано 22.02.2017р., код ЄДРПОУ 41167126. Згідно з відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності: 43.12 Електромонтажні роботи (основний); 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій; 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устатковання; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку; 63.99 Надання інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у. 
Починаючи з 22.02.2017р., позивач перебуває на обліку платників податків в ГУ ДПС у Рівненській обл. (Т.1, а.с.175-179); зареєстрований як платник ПДВ з 01.04.2017р., індивідуальний податковий номер 411671217160.
Відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл. скерував на адресу ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» запит № 679/ж12/17-00-07-02-24 від 22.01.2025р. про надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень), що стосуються господарських відносин із ТзОВ «Торговий Дім /ТД/ «ДСК135» (код ЄДРПОУ 36149655) за період з 01.06.2020р. по 31.12.2021р. (Т.15, а.с.222-227).
Листом № 19 від 12.02.2025р. позивач надав до ГУ ДПС у Рівненській обл. пояснення по взаємовідносинах з ТзОВ «ТД «ДСК135» та копії документів за переліком (Т.15, а.с.228-240).
Відповідно до наказу ГУ ДПС у Рівненській обл. № 518-п від 20.02.2025р. та направлень № 879/Ж3/17-00-07-01-13 від 20.02.2025р., № 880/Ж3/17-00-07-01-13 від 20.02.2025р. (Т.16, а.с.28-30), на підставі пп.191.1.6 п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу /ПК/ України, у зв`язку з наданням документів в неповному обсязі на запит контролюючого органу № 679/ж12/17-00-07-02-24 від 22.01.2025р., уповноваженими особами відповідача з 20.02.2025р. по 26.02.2025р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» (код ЄДРПОУ 41167126) щодо правильності нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинах із ТзОВ «ТД «ДСК135» (код ЄДРПОУ 36149655) за період з 01.06.2020р. по 31.12.2021р.
За результатами проведеної перевірки 05.03.2025р. складено Акт № 3811/ж5/17-00-07-01/41167126 (надалі - Акт перевірки), яким встановлено порушення ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» вимог п.185.1. ст.185, пп.«а» п.198.1, п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту в сумі 1780204 грн., в т.ч. за червень 2020 року - в сумі 62800 грн., за липень 2020 року - в сумі 66590 грн., за серпень 2020 року - в сумі 51700 грн., за вересень 2020 року - в сумі 58333 грн., за жовтень 2020 року - в сумі 130100 грн., за листопад 2020 року - в сумі 135600 грн., за грудень 2020 року - в сумі 66667 грн., за лютий 2021 року - в сумі 64050 грн., за березень 2021 року - в сумі 160900 грн., за квітень 2021 року - в сумі 30800 грн., за липень 2021 року - в сумі 133033 грн., за серпень 2021 року - в сумі 134140 грн., за вересень 2021 року - в сумі 166832 грн., за жовтень 2021 року - в сумі 99810 грн., за листопад 2021 року - в сумі 80401 грн., за грудень 2021 року - в сумі 338448 грн., що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 1780204 грн. за вказані періоди (Т.1, а.с.56-86).
У свою чергу, ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» подало заперечення на Акт перевірки (Т.1, а.с.87-105), до якого долучило засвідчені копії документів за переліком в кількості 418 одиниць.
За результатами розгляду заперечень ГУ ДПС у Рівненській обл. висновки Акта перевірки залишило без змін (Т.1, а.с.106-135).
Згідно з розрахунком штрафних санкцій до Акту перевірки штрафна санкція застосовується згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 та відповідно до пп.123.2 ст.123 ПК України, в розмірі 50% суми заниженого податкового зобов`язання 890102 грн. При цьому враховано податкове повідомлення-рішення № 1717317000702 від 12.11.2024р., яким визначено податкове зобов`язання по ПДВ в розмірі 477717 грн. та суму штрафної санкції (25%) - 119429 грн. (Т.1, а.с.136-137).
На підставі Акту перевірки № 3811/ж5/17-00-07-01/41167126 від 05.03.2025р. та відповіді на заперечення на акт перевірки ГУ ДПС у Рівненській обл. прийняло податкове повідомлення рішення № 583017000701 від 04.04.2025р., яким позивачу визначено грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 2670306 грн., в тому числі збільшено суму податкового зобов`язання з ПДВ на 1780204 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 890102 грн. (Т.1, а.с.152-153).
Позивач ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» скерував до ДПС України скаргу (вх. № 17815/6 від 21.04.2025р.) на податкове повідомлення-рішення № 583017000701 від 04.04.2025р. (Т.1, а.с.138-151).
За результатами розгляду скарги платника податків Державною податковою службою /ДПС/ України залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській обл. № 583017000701 від 04.04.2025р., а скаргу - без задоволення (Т.1, а.с.156-160).

Вважаючи рішення податкового органу протиправним, а свої права порушеними, ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» звернулося до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з відсутності реального характеру досліджених господарських операцій позивача з ТзОВ «ТД «ДСК135» внаслідок невідповідності первинних документів обліку вимогам чинного законодавства, відсутності економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливістю здійснення контрагентом позивача зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження об`єктів, на яких виконувались роботи, відсутністю трудових та матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт або послуг. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту; натомість такі націлені на отримання неправомірної вигоди у вигляді податкового кредиту.
Враховуючи розрахунок податкового зобов`язання до Акту перевірки, визначення контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з ПДВ податковим повідомленням-рішенням № 1717317000702 від 12.11.2024р. із застосуванням до позивача штрафної санкції в розмірі 25% (Т.20, а.с.31-33), суд вважав обґрунтованим застосування спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної санкції в розмірі 50% від суми визначеного грошового зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За визначенням пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. За відсутності факту поставки товарів, відповідні суми не можуть враховуватись у податковому обліку, навіть за наявності формально складених первинних документів або сплати грошових коштів.
Розумною економічною причиною (діловою метою) в розумінні підп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Абзац 2 п.198.1 ст.198 ПК України визначає, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2 ст.198 ПК України).
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Абзацами 1-3 п.198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України № 996-XIV від 16.07.1999р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995о. (надалі - Положення № 88).
Відповідно до п.1.2 Положення № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п.2.1).
Згідно з п.2.4 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.
Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення № 88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Право на формування податкових вигод виникає у покупця за наявності сукупності обставин та підстав, однією із яких є ділова мета.
Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас, норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій повинні були встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі ст.44 ПК України та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у низці постанов, до прикладу (але не виключно) у постановах від 24.01.2018р. у справі № 2а-19379/11/2670, від 28.10.2019р. у справі № 280/5058/18, від 26.02.2020р. у справі № 826/1308/18, від 06.05.2020р. у справі № 640/4687/19.
Схожі за змістом висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 19.10.2023р. в справі № 160/5256/19, від 16.01.2018р. у справі № 820/4648/13-а, від 01.02.2023р. у справі № 380/9660/21, від 26.06.2018р. у справі № 825/3731/15-а, від 19.06.2018р. у справі № 806/4988/13-а, від 27.03.2018р. у справі № 816/809/17, від 07.07.2022р. у справі № 160/3364/19, від 28.02.2018р. у справі № 806/1033/17, від 16.10.2020р. у справі № 820/2587/15, від 01.02.2023р. у справі № 380/9660/21, від 16.04.2020р. у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021р. у справі № 400/1986/19.

Висновки щодо реального виконання господарської операції, що породжує право платника податків на податковий кредит та зменшення фінансового результату до оподаткування на суму витрат, зробила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022р. в справі № 160/3364/19.
Велика Палата в цій постанові акцентувала увагу на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Велика Палата звернула увагу, що відповідно до положень ст.90 КАС України обставини у справі підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, при чому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст.77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що проведеною перевіркою виявлено порушення ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» вимог п.185.1 ст.185, пп.«а» п.198.1, п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту в сумі 1780204 грн. за періоди за червень 2020 року - грудень 2021 року, що призвело до заниження ПДВ на загальну суму 1780204 грн. за вказані періоди. 
Зазначені висновки ґрунтуються на тому, що в ході проведення перевірки встановлено, що операції між позивачем та його контрагентом ТзОВ «ТД «ДСК135» за період з 01.06.2020р. по 31.12.2021р. не підтверджуються стосовно трудових ресурсів, руху, переміщення матеріалів, задіяних в процесі виконання електромонтажних робіт. Це свідчить про ознаки нереальності проведених господарських операцій та неможливість за визначених умов виконати необхідні електромонтажні роботи. Відповідач вважає, що сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність ТзОВ «ТД «ДСК135», свідчить про те, що метою його функціонування є створення виключно документообігу по нереальних господарських операціях для надання податкової вигоди іншими суб`єктами господарювання.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для підтвердження реальності господарських операцій наявність первинних документів є обов`язковою умовою, проте не виключною, адже наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування як витрат так і податкового кредиту, а отже обов`язковою умовою для підтвердження реальності є також встановлення реального руху активів в процесі господарських операцій. При цьому про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, у тому числі і наявність таких обставин: відсутність первинних документів обліку, відсутність економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку, та інші обставини, які в сукупності можуть свідчити про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди, у тому числі преференцій з боку держави (податковий кредит) (постанова Верховного Суду від 28.02.2020р. у справі №826/4567/15).

Отже для правильного вирішення цього судового спору суду необхідно надати правову оцінку документам бухгалтерського та податкового обліку позивача, якими оформлені спірні господарські операції, а також перевірити реальність відповідних операцій з урахуванням вищевказаних критеріїв, сформульованих Верховним Судом.

Для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як з`ясовано під час судового розгляду, між ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» (Підрядник) та ТзОВ «ТД «ДСК135» (Субпідрядник) укладено договір № 150121 від 15.01.2021р. (Т.2, а.с.28-32), згідно умов якого Субпідрядник зобов`язується виконувати роботи, а Підрядник в порядку та строки, визначені у цьому договорі зобов`язується їх приймати та оплачувати. Договір є рамковим і передбачає можливість неодноразового замовлення виконання робіт. Для цього кожного разу, при виконанні потреби у виконанні робіт, Підрядник у порядку, передбаченому цим Договором, направляє Субпідряднику Замовлення, у якому вказує перелік, обсяг, строки виконання Робіт та їх орієнтовну вартість.
Роботи повинні виконуватися з матеріалів Підрядника.
Передача матеріалів Субпідряднику здійснюється за погодженням Сторін в один із способів:
- за місцезнаходженням складських приміщень Підрядника;
- із залученням служб доставки за адресою відділення або кур`єрською доставкою за адресою, погодженою Сторонами;
- шляхом доставки за адресою, погодженою Сторонами, власними засобами Підрядника.
Вартість робіт по підключенню абонентів сторони узгоджують в Актах приймання-передачі виконаних робіт з урахуванням мінімальних та максимальних цін за підключення одного абонента, а також витрат підрядника на матеріали.
Оплата робіт з будівництва та робіт по підключенню абонентів здійснюється Підрядником протягом 15 робочих днів з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.
В пункті 1.8 цього договору сторони визначили, що термін «роботи» - це роботи по підключенню абонентів та роботи з будівництва.
Згідно з п.1.3 вказаного договору роботи з будівництва виконання проектних, вишукувальних, будівельно-монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт для створення об`єкту/елементу мережі підрядника; роботи по підключенню абонентів роботи з проведення уточнення технічної можливості надання послуг абонентам та роботи по підключенню абонентського обладнання до телекомунікаційної мережі підрядника. Роботи по підключенню абонентського обладнання включають в себе: прокладання кабельних ліній від телекомунікаційної мережі підрядника до місця встановлення абонентського обладнання; доставку, встановлення, підключення абонентського обладнання, отриманого від підрядника, та його передачу абоненту; демонстрація абоненту працездатності абонентського обладнання та телекомунікаційних послуг, що надаються підрядником; надання консультацій абоненту щодо користування абонентським обладнанням та/або телекомунікаційними послугами, що надаються підрядником; сприяння у підписанні абонентом-фізичною особою документів та передача їх підряднику; інші дії, передбачені цим договором.
Узгоджуючи умови передачі матеріалів субпідряднику, сторони в п.3.4 договору встановили, що в разі якщо отримання матеріалів здійснює уповноважена субпідрядником особа, така особа повинна мати довіреність на отримання матеріалів. Примірник оригіналу довіреності разом з примірником підписаного акту приймання-передачі/накладної/іншого документа, що засвідчує фактичну передачу товару, передається підряднику.
Згідно з п.5.1 договору при необхідності виконання субпідрядником робіт з будівництва, замовник надсилає субпідряднику замовлення з інформацією про орієнтовний обсяг робіт, які необхідно виконати, місце та строки їх виконання, а також іншою інформацією, необхідною для виконання робіт, яка наявна у підрядника.
Додатком № 1 до договору підписані позивачем та контрагентом Вимоги до виконання робіт. В п.1.6 передбачено Склад (опис) основних робіт з будівництва/реконструкції кабельних споруд, в числі яких, зокрема: розробка ґрунту, укладання труб в траншеї, з`єднання труб манжетами; влаштування телефонних колодязів; прокладка кабелю в телефонній каналізації: підготовка каналів та колодязів, прокладання кабелю/трубки, викладка кабелю, герметизація каналів, біркування кабелю, оформлення актів на приховані роботи; прокладка кабелів в ґрунті кабелепрокладачем: розмічення траси, риття і засипання котловану; прокладка кабелю в ґрунті при розробці траншеї механізованим способом, земляні роботи; прокладка кабелю в ґрунті при розробці траншеї вручну; підвіс кабелів: закріплення ізоляторів. Розкочування та з`єднання кабелів/проводів, складання, встановленні і кріплення стояків; монтаж опор (трубостійка, швелер) для підвісу кабеля на даху будівель: складання, встановленні і кріплення стояків, улаштування відтяжок, фарбування; монтаж опор (стовпів) для будівництва підвісних ліній зв`язку: земляні роботи, встановлення опор, вивірення опор із засипанням ям і трамбуванням ґрунту, нумерування опор, монтаж пристроїв для підвісу кабеля (Т.2, а.с.33-38).

Документальною перевіркою встановлено, що в обревізованому періоді ТзОВ «ТД «ДСК135» складено податкові накладні на адресу позивача на загальну суму ПДВ 1780204 грн., в загальній кількості 49 податкових накладних, які описані в таблиці 3.1 Акту перевірки (Т.1, а.с.65-66), з номенклатурою товарів/послуг: електромонтажні роботи; електромонтажні роботи по підвісу кабелів зв`язку ємністю до 12 оптичних волокон (включно) або 20 мідних пар (включно); прокладання та підключення кабелів для наземної фотоелектричної сонячної електростанції; локальна модернізація мережі на майданчику; будівництво мережі за технологією GPON; розширення ЗБК (Т.13, а.с.221-250, Т.14, а.с.1-76).

За твердженням позивача всі роботи були виконані ТзОВ «ТД «ДСК135» згідно замовлень позивача, прийняті товариством та оформлені актами приймання-передачі із детальним описом усіх робіт, їх видів, кількості, використання матеріалів, переданих товариством за відповідними актами. Також позивач здійснив оплату виконаних робіт.
Відповідні документи позивач надавав під час документальної виїзної перевірки, а також долучав до заперечень на акт перевірки.

Водночас, представлені документи не відповідають вимогам до первинних документів в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки вони не дають можливості встановити дійсний зміст господарської операції.
Наприклад, в податковій накладній № 32 від 22.06.2020р. вказана номенклатура товарів/послуг: «електромонтажні роботи», загальна сума 376800 грн., сума ПДВ 62800 грн.
Такій податковій накладній відповідає Акт надання послуг № 187 від 22.06.2020р., в якому відображені аналогічні відомості, із зазначенням, що електромонтажні роботи на об`єкті с.Удріївці Дунаєвецького району Хмельницької обл. (Т.16, а.с.1).
Разом з тим, будь-якої інформації про те, які конкретні роботи виконано контрагентом під назвою «електромонтажні роботи», акти надання послуг не містять. Натомість, такі відомості викладені в додатках до актів наданих послуг (Т.17, а.с.22-55), які позивач не надавав на запит контролюючого органу, що передував проведенню документальної перевірки, під час її проведення, однак долучив їх до заперечення на акт перевірки (додатки п.78-100; Т.1, а.с.98-99).

Водночас, складання договірними сторонами таких додатків до актів виконаних робіт викликає обґрунтований сумнів.
Так, в жодному з досліджених актів надання послуг, які складалися впродовж півтора року спірних господарських взаємовідносин, не зазначено про те, що до актів додаються будь-які додатки. Не передбаченого такого документального оформлення виконаних робіт умовами договору від 15.01.2021р.
Такі обставини суд першої інстанції оцінив критично та прийшов до правильного висновку про те, що такі не були складені під час або безпосередньо після здійснення відповідної господарської операції.

Варто зазначити, що надані до заперечення на Акт перевірки додатки до актів надання послуг не є первинними документами, оскільки в порушення вимог п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., та ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містять обов`язкових реквізитів, а саме інформації про посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони субпідрядника ТзОВ «ТД «ДСК135».

Крім цього, як встановлено судом, відповідно до Замовлення від 18.05.2020р. з ТзОВ «ТД «ДСК135» передбачалося виконання не лише робіт з підвісу кабелів, а також і монтаж з/б опор (стовпів) для будівництва підвісних ліній зв`язку (Т.16, а.с.87-88).
Аналогічно, інші роботи, окрім підвісу кабелів, відображені в інших досліджених судом замовленнях та додатках до актів надання послуг, зокрема, прокладка кабелю в ґрунті кабелепрокладачем, прокладка кабелю в ґрунті при розробці траншеї вручну; зварювання волокон в оптичному боксі. 
Такий перелік робіт неможливо виконати за рахунок простої некваліфікованої праці. Отже, наявність відповідної техніки чи спеціального обладнання є обов`язковою умовою виконання спірних робіт.

Щодо передачі матеріалів від позивача до контрагента, то в досліджених судом актах приймання-передачі, які підписані директором ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» та директором ТзОВ «ТД «ДСК135», не зазначено, де здійснювалась передача матеріалів (Т.17, а.с.80-94); в іншій частині зазначено м.Рівне, м.Хмельницький, м.Віньківці (Т.17, а.с.58-79).
З пояснень сторони позивача слідує, що працівники контрагента, які працювали на об`єкті, приїжджали своїм транспортом для отримання необхідних матеріалів, у зв`язку з чим не було необхідності у складенні ТТН. Водночас, у всіх досліджених випадках відсутні довіреності для отримання переданих матеріалів; всі акти підписані директором контрагента, а не працівниками, які отримували матеріали для виконання робіт на окремих об`єктах в різних населених пунктах України. При цьому, свідок ОСОБА_1 не вказував про те, що він спілкувався з директором контрагента в інших місцях, крім офісу в м.Києві. Також відсутні документально підтверджені відомості про те, що директор позивача виїздив у відрядження для підписання документів з контрагентом в інші населені пункти, окрім м.Київ.

Позивач доводить, що всі виконані субпідрядником роботи були передані позивачем замовникам ПАТ «Укртелеком», ПП «Прикарпатвторресурси», ТзОВ «Рівнетелекомбуд», ТзОВ «Іскрател Україна», ТзОВ «Зелена система», про що наявна в матеріалах судової справи відповідна виконавча документація за договорами, укладеними між позивачем та телекомунікаційними підприємствами.
Разом з тим, в такій виконавчій документації жодним чином не відображені відомості про фактичну участь у виконанні робіт інших підрядників, окрім позивача (хоча для цього є відповідні графи щодо залучення субпідрядників). Отже, з виконавчої документації не прослідковується виконання робіт ТзОВ «ТД «ДСК135» (Т.6, а.с.207-210, Т.7, а.с.95-99).

Окрім цього, матеріалами судової справи підтверджується, що ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс» в обревізованому періоді мав достатні трудові та технічні ресурси для виконання електромонтажних робіт, пов`язаних з наданням телекомунікаційних послуг.
В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач не міг за браком часу чи ресурсів виконати взяті на себе зобов`язання перед замовниками.

На противагу цьому, встановлені під час документальної перевірки відомості щодо наявності необхідних потужностей у ТзОВ «ТД «ДСК135» свідчать про те, що зазначений контрагент об`єктивно не міг виконувати ті види робіт, які зазначені в замовленнях та додатках до актів виконаних робіт з позивачем. Адже в перевіреному періоді у контрагента працювало лише 8 працівників, з яких 4 працівника - в період 2020 року та 4 працівника - в період 2021 року, це 4 працівники чоловічої та 4 працівники жіночої статі, які також отримували заробітну плату від інших роботодавців (Т.16, а.с.38-51). Відомості про залучення працівників на умовах цивільно-правових договорів, договорів аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу) відсутні. За Звітами 20-ОПП відомості про об`єкти оподаткування не вказані.
Не спростовують таких висновків надані до позовної заяви копії цивільно-правових договорів ТзОВ «ТД «ДСК135» від 20.04.2021р., оскільки в таких договорах виконавець брав на себе зобов`язання виконати оздоблювальні роботи, які в досліджуваних господарських операціях не виконувались (Т.2, а.с.18-26).
При цьому, в перевіреному періоді такий суб`єкт господарювання задекларував за даними ЄРПН обсяги реалізації для покупців на загальну суму 160607465 грн. 30 коп., в числі яких будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи, вантажно-розвантажувальні роботи, ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного обладнання, капітальний ремонт покрівлі житлового будинку, тобто роботи, які потребують залучення працівників та техніки (Т.1, а.с.75-77).
За таких обставин, а також враховуючи дефектність досліджених судом актів наданих послуг, які не розкривають змісту господарських операцій, вважає, що контролюючий орган за результатами документальної перевірки дійшов обґрунтованого висновку про те, що ТзОВ «ТД «ДСК135» не міг виконати роботи та надати послуги позивачу, на які були складені документи бухгалтерського та податкового обліку. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні господарські операції не були реальними та не підтверджені належними первинними документами.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із доводами позивача про те, що він проявив при виборі контрагента належну обачність, оскільки за даними відкритих джерел та відповідних державних реєстрів було встановлено податкову правосуб`єктність субпідрядника, а наявність відповідної матеріально-технічної бази підтверджувалася фактом виданої ліцензії на будівельні роботи та участю в проведенні тендерів.
Відомості про наявність відповідного штату працівників, що подавалися ТзОВ «ТД «ДСК135» для отримання ліцензії на будівельні роботи, були актуальними станом на 2017 рік, а тому не підтверджували відповідних обставин в обревізованому періоді за червень 2020 року - грудень 2021 року. Надані позивачем відомості про участь контрагента у державних закупівлях стосуються 2019 року, а тому не можуть слугувати підставою для висновку про достатність трудових та економічних ресурсів у контрагента під час спірних взаємовідносин з позивачем.

Також апеляційний суд критично оцінює докази згоди замовника робіт на залучення позивачем субпідрядників.
Зокрема, представленими договірними документами дійсно передбачено можливість залучення позивачем до виконання підрядних робіт третіх організацій (субпідрядників). На підтвердження згоди договірного контрагента (замовника) на залучення субпідрядника позивач представив листи керівників філій ПАТ «Укртелеком» або їхні резолюції на листах позивача (Т.15, а.с.156-159, 189). Однак, така форма погодження не розкриває реквізитів самого субпідрядника та перелік робіт, що ним повинні виконуватися.
Таким чином, під час проведення перевірки в межах виконання договорів підряду позивач не надав письмового погодження щодо залучення для виконання спеціальних чи окремих робіт субпідрядника ТзОВ «ТД «ДСК135».

Оцінивши основні вагомі та суттєві аргументи учасників справи, перевіривши їх дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов правильного висновку про відсутність реального характеру досліджених господарських операцій позивача з ТзОВ «ТД «ДСК135» внаслідок невідповідності первинних документів обліку вимогам чинного законодавства, відсутності економічної доцільності проведення відповідних господарських операцій, неможливістю здійснення контрагентом позивача зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження об`єктів, на яких виконувались роботи, відсутністю трудових та матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання робіт або послуг. Такі обставини у своїй сукупності свідчать про вчинення операцій, що не мають на меті досягнення позитивного економічного ефекту, натомість мають на меті отримання неправомірної вигоди у вигляді податкового кредиту.
За таких умов порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, пп.«а» п.198.1, п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України є доведеними, а тому податковий орган правомірно збільшив за результатами документальної перевірки податкове зобов`язання з ПДВ.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Пунктом 123.2 цієї статті визначено, що ж діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно з п.123.3 ст.123 ПК України діяння, передбачені пунктом 123.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи розрахунок податкового зобов`язання до Акту перевірки, визначення контролюючим органом позивачу податкового зобов`язання з ПДВ податковим повідомленням-рішенням № 1717317000702 від 12.11.2024р. із застосуванням до позивача штрафної санкції в розмірі 25 % (Т.20, а.с.31-33), застосування спірним податковим повідомленням-рішенням штрафної санкції в розмірі 50 % від суми визначеного грошового зобов`язання є правильним.
При цьому, повторність пов`язується з фактом вчинення порушення, встановленого актом перевірки, тобто, суми визначеного податкового зобов`язання, а не з моментом його узгодження згідно норм ПК України.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишено без задоволення.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ТзОВ «Смарт Телеком Сервіс».

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Телеком Сервіс» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2026р. в адміністративній справі № 460/10779/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Телеком Сервіс».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції скороченого (вступної та резолютивної частини) судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	С. М. Глазько  	
Дата складання повного судового рішення: 02.07.2026р.