ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" червня 2026 р. Справа№ 910/9974/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

за участю:
секретаря судового засідання: Лукінчук І.А.,
представників сторін:
від позивача: Проскурня Т.В.;
від відповідача: Прохоров Ю.Г.;

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М»
та Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 (повний текст складено 15.10.2025)
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 (повний текст складено 28.10.2025)
у справі № 910/9974/25 (суддя Пукас А.Ю.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М»
до Акціонерного товариства «Гарантований покупець»
про стягнення 1 501 080, 66 грн,

в с т а н о в и в :
Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар М» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - Гарантований покупець) 1 501 080,66 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі № 910/2992/24.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на прострочення Гарантованим покупцем виконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24.

Позиції учасників справи.
Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, Гарантований покупець зазначає, що Товариство допустило при нарахуванні інфляційних втрат помилки, зокрема, не врахувало часткові оплати, не здійснило вірного заокруглення величини приросту індексу споживчих цін та здійснило нарахування за період, коли прострочення існувало менше 15 календарних днів. Відповідач також звертає увагу на обставини непереборної сили, які унеможливлюють стягнення з нього інфляційних втрат.

Товариство надало заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 позов Товариства задоволено частково. Стягнуто з Гарантованого покупця на користь Товариства 966 553,80 грн інфляційних втрат та 11 598,00 грн судового збору, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи №910/2992/24 обставини, суд визнав, що зобов`язання відповідача з оплати Товариству 11 522 457, 91 грн за договором поставки електричної енергії №16823/01 від 04.04.2019 є встановленим та таким, що настало, що підтверджено у рішенні Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24, а тому нарахування інфляційних втрат починаючи з 10.08.2024 з урахуванням часткових оплат позивач здійснив правомірно та без порушення прав відповідача.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок та враховуючи зауваження відповідача, місцевий суд здійснив власних розрахунок інфляційних нарахувань, за результатом якого задовольнив вимоги Товариства частково, на суму 966 553,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову Товариства на суму 534 526,86 грн скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Товариства у повному обсязі; стягнути з Гарантованого покупця на користь Товариства понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати у розмірі 75 621,48 грн.
На думку скаржника, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а здійснений судом розрахунок є неправильним. Апелянт також зазначає, що включення дати оплати у випадку нарахування інфляційних втрат не є істотним на відміну від нарахування 3% річних, наприклад, у випадку, коли таке зменшення відбулося в перший або другий день місяця (розрахункового періоду), що може вплинути на те, чи слід враховувати таке погашення в цьому або наступному місяці (розрахунковому періоді).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9974/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/9974/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Гарантованого покупця та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025, Гарантований покупець звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; судові витрати покласти на позивача.
На думку скаржника, суд не врахував особливості регулювання зобов`язань відповідно до п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024), поширення на спірні правовідносини дії наказів Міненерго №140 від 28.03.2022 та 206 від 15.06.2022. 
Апелянт вважає, що застосування у цьому випадку преюдиції щодо обставин справи, встановлених у межах справи №910/2992/24, не може мати абсолютного характеру і не повинно сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені у судових рішеннях.
За доводами Гарантованого покупця, відсутність порушення з його боку умов договору є обставиною, що виключає можливість застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення відповідних нарахувань.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 05.11.2025 апеляційну скаргу Гарантованого покупця передано колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9974/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Гарантованого покупця на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/9974/25.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 заяву Товариства про розподіл судових витрат у справі № 910/9974/25 задоволено частково. Стягнуто з Гарантованого покупця на користь Товариства 19 317,16 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Суд дійшов висновку, що на Гарантованого покупця мають бути покладені витрати Товариства на правничу допомогу, зокрема, підготовку позовної заяви та відповіді на відзив у розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог Товариства (п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства та узагальнення її доводів.
Не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване додаткове рішення в частині відмови у задоволенні заяви Товариства від 17.10.2025 про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення заяви Товариства від 17.10.2025 про розподіл судових витрат.
Апелянт також вважає додаткове рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та за нез`ясування обставин, що мають значення для справи. 
На думку скаржника, зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу в частині витрат на відповідь на відзив на позовну заяву з 18 000,00 грн до 9 000,00 грн, суд порушив положення ч. 4 ст. 126 ГПК України. Апелянт категорично заперечує проти того, що 17 годин робочого часу на підготовку позову та розрахунок боргу є надмірно завищеним та необґрунтованим, адже арифметично та юридично вірні розрахунки 3% річних та інфляційних витрат є досить складним процесом, який потребує пильності й уваги. Товариство зазначає, що у цій справі мало місце часткове погашення заборгованості, через що врахуванню підлягало більше даних та факторів. Суд, здійснивши хибні розрахунки 3 % річних та інфляційних витрат, помилково дійшов висновку про те, що витрачений час адвоката позивача на підготовку та подання позову, розрахунок боргу та додаткових матеріалів для пред`явлення позову до суду є завищеним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 24.11.2025 апеляційну скаргу Товариства передано колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9974/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/9974/25.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Гарантованого покупця та узагальнення її доводів.
Не погодившись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2025, Гарантований покупець звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення у задоволеній частині та ухвалити постанову, якою відмовити повністю Товариству у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
На думку скаржника, стягнуті судом витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у розмірі 19 317,16 грн не відповідає критеріям справедливості та є явно завищеними. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 24.11.2025 апеляційну скаргу Гарантованого покупця передано колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9974/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Гарантованого покупця на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 до надходження матеріалів справи №910/9974/25.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.
27.11.2025 матеріали справи №910/9974/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25. Розгляд справи призначено на 26.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гарантованого покупця на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9974/25. Розгляд справи призначено на 26.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9974/25. Повідомлено учасникам справи, що розгляд апеляційних скарг Товариства на рішення від 15.10.2025 та на додаткове рішення від 28.10.2025 Господарського суду міста Києва у справі №910/9974/25, а також та Гарантованого покупця на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 буде здійснюватися в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 26.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Гарантованого покупця про відстрочку сплати судового збору. Апеляційну скаргу Гарантованого покупця на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25 залишено без руху. Надано Гарантованому покупцю строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 21 747,46 грн у встановленому порядку. Попереджено Гарантованого покупця, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Гарантованого покупця на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25. Постановлено здійснювати розгляд апеляційних скарг Гарантованого покупця та Товариства на рішення від 15.10.2025 та на додаткове рішення від 28.10.2025 Господарського суду міста Києва у справі №910/9974/25 в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 26.01.2026.
Колегія суддів у судовому засіданні 26.01.2026 протокольно оголосила перерву у розгляді справи до 02.03.2026 на підставі ст. 216 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відкладено судове засідання до 18.03.2026.
Колегія суддів у судовому засіданні 18.03.2026 протокольно оголосила перерву у розгляді справи до 27.05.2026 на підставі ст. 216 ГПК України.
Судове засідання призначене на 27.05.2026 не відбулось у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги по місту Києву з 12:24 до 13:15.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 призначено судове засідання на 17.06.2026.
27.05.2026 Гарантованого покупця надійшло клопотання про заміну відповідача його правонаступником - Акціонерним товариством «Гарантований покупець».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026 клопотання Гарантованого покупця про заміну сторони її правонаступником у справі № 910/9974/25 задоволено. Замінено учасника справи №910/9974/25 - Державне підприємство "Гарантований покупець" на його правонаступника - Акціонерне товариство "Гарантований покупець".

Позиції учасників справи.
Гарантований покупець надав відзив на апеляційні скарги Товариства, у якому його доводів та вимог заперечує, наводить власні доводи на їх спростування, просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Товариства на рішення від 15.10.2025 та додаткове рішення від 28.10.2025 Господарського суду міста Києва у справі №910/9974/25.

Товариство надало письмові пояснення щодо здійснених ним розрахунків інфляційних витрат та розрахунок інфляційних.

Гарантований покупець надав додаткові пояснення, у якому зазначив, що не визнає вимоги про стягнення інфляційного збільшення суми боргу, а також надав власний розрахунок з урахуванням визначених у оскаржуваному рішенні періодів. 

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Щодо рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
У березні 2024 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) з Гарантованого покупця 13 453 555,50 грн, з яких 11 697 541,13 грн основного боргу, 1 267 275,37 грн інфляційних втрат та 488 739,00 грн 3% річних.
На обґрунтування позовних вимоги Товариство зазначало про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №16823/01 від 04.04.2019 в частині оплати електричної енергії, виробленої продавцем за «зеленим тарифом».
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24 за вказаною вище позовною заявою закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 175 083,22 грн. Позов задоволено частково та стягнуто з Гарантованого покупця на користь Товариства 11 522 457, 91 грн основного боргу, 487 565,82 грн 3% річних, 1 155 605,32 грн інфляційних втрат та 157 987,55 грн судового збору.
Також цим судовим рішенням суду ухвалено, що органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24, здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу 11 522 457,91 грн, починаючи з 10.08.2024 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 11522457,91 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
Рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24 залишено без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 та Верховного Суду від 16.04.2025.
У період з 07.10.2025 по 31.01.2025 Гарантований покупець здійснив часткову сплату коштів на загальну суму 2 323 523,36 грн платіжними інструкціями:
від 07.10.2024 №406 883 на суму 166 344,00 грн; 
від 23.10.2024 №409 643 на суму 176 197,85 грн; 
від 25.10.2024 №411 281 на суму 19 863,15 грн; 
від 30.10.2024 №415 605 на суму 54 783,92 грн; 
від 14.11.2024 №419 946 на суму 59 606,09 грн; 
від 26.12.2024 №435 468 на суму 8 544,58 грн; 
від 26.12.2024 №436 193 на суму 347 371,15 грн; 
від 31.12.2024 №440 575 на суму 402 306,02 грн; 
від 31.12.2024 №438 130 на суму 6 585,57 грн; 
від 31.01.2025 №446 217 на суму 46 778,30 грн; 
від 31.01.2025 №448 663 на суму 148 321,04 грн; 
від 31.01.2025 №447 001 на суму 625 279,53 грн; 
від 31.01.2025 №449 525 на суму 261 542,16 грн. 
30.06.2025 у межах виконавчого провадження платіжною інструкцією №26295 Гарантований покупець сплатив залишковий розмір основного боргу у розмірі 9 198 934,55 грн та суми судового збору за рішенням суду у розмірі 157 987,55 грн.
Товариство у позовній заяві зазначає, що станом на дату подання позовної заяви Гарантований покупець повністю погасив основний борг у розмірі 11 522 457,91 грн, однак таке погашення відбувалося після 10.08.2024 (дати, з якої почалося нарахування компенсаторних витрат за рішенням суду) по 30.06.2025, що у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК є ознакою прострочення виконання зобов`язання та стало підставою для нарахування позивачем інфляційних втрат відповідно до наданого ним розрахунку з метою звернення до суду з позовом.
Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, Гарантований покупець у відзиві посилається на обставини відсутності в його діях вини в частині виконання грошового зобов`язання за договором поставки електричної енергії №16823/01 від 04.04.2019 із посиланням на встановлені законодавством алгоритми розрахунку з контрагентами, дію наказів Міненерго №206 від 15.06.2022 та №140 від 28.03.2022, які були предметом дослідження під час розгляду справи № 910/2992/24. Також Гарантований покупець зазначає про помилки у наданому Товариством розрахунку, в т.ч. вказує на те, що позивач здійснює нарахування на суму 11 522 457,91 грн, не враховуючи здійснені відповідачем добровільні оплати. Крім того, за доводами Гарантованого покупця, позивач при здійсненні розрахунків не врахував правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 (пункт 34) в частині нарахування сукупного індексу інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України щодо визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми; розрахунок інфляційних нарахувань свідчить, що позивач здійснив такі нарахування за період прострочення, що становить менше календарного місяця, а в окремих випадках - менше 15 календарних днів.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.
У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Нарахування на суму боргу 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Суд встановив, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24, залишеним без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 та Верховного Суду від 16.04.2025, встановлено факт наявності у Гарантованого покупця 11 522 457,91 грн основного боргу, а також факт прострочення Гарантованим покупцем виконання відповідного грошового зобов`язання та, як наслідок, присуджено до стягнення з Гарантованого покупця 11 522 457, 91 грн основного боргу, 487 565,82 грн 3% річних, 1 155 605,32 грн інфляційних втрат та 157 987,55 грн судового збору; ухвалено органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2024 у справі №910/2992/24, здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу 11 522 457,91 грн, починаючи з 10.08.2024 до моменту виконання судового рішення в частині погашення суми основного боргу. Розрахунок 3% річних здійснювати за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - несплачена сума основного боргу (станом на час ухвалення рішення суду - 11522457,91 грн.); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19.
Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 02.11.2021 у справі №917/1338/18, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17.
Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі №910/4316/22, від 16.05.2023 у справі №910/17367/20, від 29.06.2021 у справі №910/11287/16.
Отже, встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 03.10.2024 у справі №910/2992/24 обставини є преюдицією та повторного доведення не потребують.
За таких обставин відсутні підстави надавати оцінку доводам Гарантованого покупця, наведеним в т.ч. в апеляційній скарзі, щодо особливості регулювання зобов`язань відповідно до п. 11.4 Порядку №641 (в редакції з 26.01.2024), поширення на спірні правовідносини дії наказів Міненерго №140 від 28.03.2022 та 206 від 15.06.2022, оскільки така оцінка вже надана іншим складом суду у справі №910/2992/24. Спір у справі, що розглядається, є похідним від обставин, встановлених у справі №910/2992/24. 
Апеляційний суд перевірив наданий позивачем та здійснений місцевим судом розрахунок інфляційних нарахувань та встановив, що правомірним є нарахування та стягнення з гарантованого покупця 938 233,98 грн інфляційних нарахувань (розрахунок долучено до матеріалів справи), а не 966 553,80 грн, як встановив місцевий суд.
Колегія суддів зазначає, що перевірка розрахунку здійснена за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», що є усталеною практикою, зокрема, підтвердженою у постановах Верховного Суду від 26.03.2026 у справі №910/13499/24, від 25.11.2025 у справі №910/11325/23, від 01.07.2025 у справі №910/18308/21, від 05.06.2024 у справі №921/403/22, від 05.12.2023 у справі №921/481/22, від 19.09.2019 у справі №905/106/19 та ін).
Також суд здійснив перевірку розрахунку інфляційних нарахувань за допомогою калькулятора https://calc.sitebuy.pro/, результати якої є тотожними та також долучені до матеріалів справи.
За таких обставин рішення від 15.10.2025 підлягає зміні.

Щодо додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.
Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою у якій просило стягнути Гарантованого покупця 1 501 080,66 грн інфляційних втрат. У прохальній частині позову позивач повідомив суд про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу у порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України у зв`язку з чим таке питання при ухваленні рішення судом не вирішувалося.
За текстом позовної заяви Товариство навело попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що становить 88 012,97 грн, з яких: 18 012,97 грн - витрати зі сплати судового збору; 50 000,00 грн - підготовка позовної заяви, розрахунку боргу та додаткових матеріалів для пред`явлення позову до суду; 20 000,00 грн - участь адвоката в судових засіданнях.
17.10.2025 після ухвалення місцевим судом рішення Товариство сформувало у системі «Електронний суд» заяву про розподіл судових витрат, у якій просило стягнути з Гарантованого покупця 48 292,50 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, пропорційно задоволеним вимогам.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Товариство надало: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3783/10 від 30.10.2008; посвідчення адвоката №3783/10 від 30.10.2008; ордер серії АІ №1564825 від 10.03.2024; укладений Товариством (клієнт) з АО «Група Бізнес Партнерів» договір про надання правової допомоги № 246/2024 від 20.02.2024, пунктом 4.1 якого визначено, що гонорар клієнт оплачує в розмірі та в порядку згідно додатку №2 до договору; додаток №2 до договору про надання правової допомоги №246/2024 від 20.02.2024, пунктом 1 якого закріплено фіксований розмір гонорару адвоката - 3 000 грн за годину роботи; акт приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 15.10.2025 на суму 75 000,00 грн, підписаний сторонами без зауважень та претензій. 
Суд встановив, що за актом приймання-передавання наданих адвокатських послуг від 15.10.2025 АО «Група Бізнес Партнерів» виконало, а Товариство прийняло послуги на суму 75 000,00 грн: 
- підготовка та подання позову, розрахунок боргу та додаткових матеріалів для пред`явлення позову до суду - 17 год, 51 000,00 грн;
- підготовка та подання відповіді на відзив - 6 год, 18 000 грн; 
- підготовка та подання додаткових пояснень щодо преюдиції з урахуванням висновків ВП ВС від 10.09.2025 - 2 год, 6 000,00 грн.
Вказаний акт сторони підписали без зауважень та претензій зі сторони клієнта (позивача) та АО «Група Бізнес Партнерів».
Гарантований покупець у відзиві на позовну заяву заперечив проти розміру заявлених Товариством витрат на професійну правничу допомогу виходячи з вказаного позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку. Відповідач зазначив, що заявлені до відшкодування витрати не підтверджені належними доказами, позивач не зазначено, які саме послуги (роботи) адвоката включено до орієнтовно заявленої суми.
У запереченні на заяву про розподіл судових витрат Гарантований покупець зауважив на тому, що вартість підготовки позовної заяви збільшилася на 1 000,00 грн порівняно з вартістю, яка була визначена позивачем попередньо (50 000,00 грн). Також відповідач зазначив, що витрати часу тривалістю 17 годин на підготовку позовної заяви про стягнення інфляційних втрат є надмірно завищеними оскільки ціна позову могла бути розрахована простим математичним шляхом або шляхом застосування онлайн калькуляторів, які є у відкритому доступі та не потребують спеціальних знань. Підсумовуючи, відповідач стверджує, що витрати на професійну правничу допомогу мають відповідати критерію розумної необхідності, бути реальними, а суд може не присуджувати до відшкодування стороні всю суму витрат у заявленому розмірі.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно зі ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 244 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в т.ч. якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).
Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Суд виходить з того, що в силу приписів ст. 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, для надання якої в Україні діє адвокатура, а ст. 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Суд, вирішуючи питання про судові витрати, має брати до уваги такі підтверджені судовою практикою правила застосування норм процесуального права:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (п. 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та пункт 20 постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №917/304/21);
- відшкодування судових витрат, у т.ч. на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі (додаткова постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17).
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд виходить з того, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).
Отже, гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: у разі зазначення фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом на надання послуг клієнту, і, навпаки, підставою для виплати гонорару, визначеного у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав на те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.
Колегія суддів також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати у визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Також ч. 4-6, 7, 9 ст. 129 ГПК України визначають випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Отже, процесуальний закон передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами ст. 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи».
Отже, розглядаючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд має дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено до документів інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами, та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядає конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення
Надані докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 75-79 ГПК України.
Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши надані Товариством докази понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи характер спірних правовідносин, складність справи, що не є значною, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених ним витрат на правову (правничу) допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції, отже їх розмір є необґрунтованими.
Так, позовна заява у цій справі фактично складається з шести сторінок; предмет позову у справі №910/9974/25 є похідним від справи №910/2992/24, а тому представнику позивача (адвокат Проскурня Т.В.) вже були відомі обставини справи та суть спірних правовідносин; ця справа не є справою значної складності, обґрунтовується преюдиційними обставинами. Долучений до позовної заяви розрахунок інфляційних витрат не є складним, складається фактично з суми основного боргу, яка поступово зменшувалась з підстав здійснення відповідачем оплат.
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що підготовка позову та розрахунок боргу не потребували 17 годин робочого часу, що є надмірно завищеним та необґрунтованим. Справедливим та розумним є покладення на відповідача вартості такої послуги лише в межах 21 000,00 грн (7 годин * 3 000,00 грн).
Подана Товариством відповідь на відзив містить доводи сторони, які вже розглядалися судом та відображені, зокрема, у рішенні у справі №910/2992/24, а тому підготовка відповіді на відзив не потребувала 6 год. Справедливим та розумним є покладення на відповідача вартості послуги з написання відповіді на відзив у розмірі 9 000,00 грн (3 години * 3 000,00 грн).
Щодо включення Товариством до витрат на професійну правничу допомогу послуги з підготовки та подання додаткових пояснень суд зазначає, що чинний ГПК України передбачає подання пояснень третьою особою щодо позову або відзиву. 
Надання письмових пояснень стороною не заборонено чинним процесуальним законодавством, натомість оцінка таких пояснень здійснюється судом при вирішені спору по суті.
Так, згідно з ч. 5 ст. 161 ГПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Водночас суд не пропонував Товариству надати додаткові пояснення та не визнавав подання таких пояснень необхідними. Крім того, Товариство не обґрунтувало необхідність подання таких пояснень, в т.ч. неможливості включити свої доводи у відповідь на відзив при тому, що Гарантований покупець у відзиві на позовну заяву наводив доводи, що стосуються преюдиції щодо обставин, встановлених у справі №910/2992/24. 
Тому, місцевий суд правомірно не поклав ці витрати позивача на відповідача.
Враховуючи задоволення позовних вимог Товариства частково, витрати на правничу допомогу мають бути розподілені згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, якою визначено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Колегія суддів не вбачає порушень, про які стверджують скаржники у апеляційних скаргах та вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірних висновків як щодо обґрунтованого розміру витрат Товариства на правничу допомогу, так і щодо застосування п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України з огляду на часткове задоволення позову.
Однак, оскільки за результатами апеляційного перегляду суд змінив рішення місцевого суду від 15.10.2025, апеляційний суд здійснює також перерахунок понесених Товариством витрат на правничу допомогу в порядку п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, а тому змінює додаткове рішення.
До стягнення з Гарантованого покупця на користь Товариства підлягають 18 751,17 грн витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги Гарантованого покупця частково витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Оскільки за подання апеляційної скарги на додаткове рішення судовий збір не сплачується, суд не здійснює розподіл судових витрат скаржників за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення у цій справі.
Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В : 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25 залишити без задоволення.

2. Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М», пов`язані з поданням апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25, покласти на скаржника.

3. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25 задовольнити частково.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі №910/9974/25 змінити, виклавши його в такій редакції:

« 1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» - задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» (вул. Вишнева, буд. 15, смт. Широке, Дніпропетровська обл., 53700; ідентифікаційний код 42306230) інфляційні втрати - 938 233,98 грн та судовий збір - 11 258,81 грн.
3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» (вул. Вишнева, буд. 15, смт. Широке, Дніпропетровська обл., 53700; ідентифікаційний код 42306230) на користь Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) 652,42 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9974/25 залишити без задоволення.

7. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9974/25 задовольнити частково.

8. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2025 у справі №910/9974/25 змінити, виклавши його в такій редакції:

« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» про розподіл судових витрат у справі № 910/9974/25 - задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар М» (вул. Вишнева, буд. 15, смт. Широке, Дніпропетровська обл., 53700; ідентифікаційний код 42306230) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 751,17 грн.
3. У задоволенні іншої частини заяви - відмовити».

9. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

10. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 25.06.2026. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак