Справа № 331/5653/25
Провадження № 1-кп/331/373/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження №12025082050000992, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2025 року, 
за обвинуваченням  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Велика Олександрівка В. Олександрівського р-ну Херсонської обл., українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
17.05.2025 приблизно об 11 годині 50 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проїзду до оптового овочевого ринку «Анголенко» зі сторони вул. Університетської в напрямку вул. Кругової в м. Запоріжжі.
В цей час попереду в районі буд. 36 по вул. Університетській в м. Запоріжжі зліва-направо відносно руху автомобіля проїзну частину вказаного проїзду перетинала пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час руху по вищевказаній проїзній частині водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину та рухалася в напрямку смуги руху автомобіля «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , не був уважним, не зменшив швидкість свого руху аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух, внаслідок чого передньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу скоїв наїзд на пішохода.
Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пп. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:
- 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху,згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки, що сам за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я.
Прокурор у судовому засіданні обвинувачення підтримала у повному обсязі, зазначила про відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Також вона просила призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, покарання у вигляді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Окрім того, вона просила вирішити питання про речові докази та судові витрати. 
У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, не розкаявся у скоєному та пояснив суду, що десь у травні-червні 2025 року він приїхав на ринок. Люди там завжди ходять по проїзній частині. Він рухався зі швидкістю приблизно 3-5 км/год, призупинився, пропустив людей і поїхав собі торгувати, ніде не ховався, цілий місяць їздив торгувати. Він проживає за містом і кожного ранку о 05 годині проїжджає пост поліції і за цей час йому ніхто нічого не говорив. Приблизно через місяць, коли він повертався з ринку додому, його зупинили поліцейські і сказали, що він збив людину. Але він про цей випадок взагалі нічого не пам`ятав. У нього забрали автомобіль для проведення експертизи, хоча вже пройшов цілий місяць після події. Також він наполягав на тому, що нікого не збивав, бо не чув ніяких звуків, поштовхів, криків, ніхто не лежав на дорозі. Він не ховався, кожного дня працював на ринку і всі його бачили. Якщо б це було насправді, то чому ж потерпіла одразу не викликала поліцію та не звернулася до нього. Крім того, він вказав, що з ним у автомобілі на задньому сидінні була його жінка, яка чула через вікно, як потерпіла говорила якійсь жінці, що якби вона її не тягнула, то вона б не впала. Потім родичі потерпілої почали вимагати у нього спочатку 30 тисяч гривень, а потім вже 20 тисяч гривень, хоча слідчий говорив йому, що у потерпілої до нього претензій немає. Він вважає, що з нього просто хотіли стягнути гроші. До потерпілої він не звертався, станом її здоров`я не цікавився, допомогу не пропонував. Взимку, у приміщенні суду адвокат потерпілої пропонував, щоб він заплатив потерпілій 20 тисяч гривень. Потім його мати дала йому 5 тисяч гривень, щоб він передав їх потерпілій, щоб можна було якось вирішити питання про повернення автомобіля, однак, потерпіла від грошей відмовилась і сказала, що претензій до нього не має. У судових дебатах він наполягав на тому, що потерпілу він не збивав, швидкість руху його автомобіля була визначена неправильно, експертиза його автомобіля була проведена лише через місяць після події, коли він вже проїхав близько 3000 км. Також він звернув увагу суду на те, що він нікуди не втікав у той день, весь день був на ринку. Крім того, він повідомив, що розмовляв зі свідком, від допиту якої відмовилася прокурор, і та йому сказала, що вона ДТП не бачила, а тільки допомагала підвестися жінці, яка впала. Також він наполягав на тому, що від нього просто хочуть отримати гроші.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив про те, що наданими стороною обвинувачення доказами вина його підзахисного не підтверджується, а тому він просив ухвалити виправдувальний вирок.
Потерпіла ОСОБА_6 у дане судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак, надіслала до суду клопотання, у якому у зв`язку зі станом здоров`я просила розглядати справу без її участі і призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України. 
Однак, незважаючи на позицію обвинуваченого та його захисника, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю підтверджується наступними доказами, які відповідають вимогам, передбаченим у ст.ст. 84-88 КПК України.
Так, із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №12025082050000992 від 17.05.2025 встановлено, що 17.05.2025 приблизно о 11 годині 50 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проїзду до оптового овочевого ринку «Анголенко» зі сторони вул. Університетської в напрямку вул. Кругової в м. Запоріжжі. В цей час попереду в районі буд. 36 по вул. Університетській в м. Запоріжжі, зліва-направо відносно руху автомобіля проїзну частину вказаного проїзду перетинала пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час руху відбувся наїзд на пішохода передньою частиною транспортного засобу. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження (ЄО №9128 ВП №2 ЗРУП (Олександрівський)).
Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.05.2025 у період з 17:20 год. 17.05.2025 до 17:50 год. 17.05.2025 було проведено огляд проїзної частини проїзду до оптового овочевого ринку «Анголенко» в районі буд. 36 по вул. Університетській і зафіксовано місце наїзду на пішохода, у тому числі на схемі та у фототаблиці, які є додатками до цього протоколу. 
Відповідно до висновку експерта №1001п від 05.06.2025 закритий перелом лівої променевої кістки (за наданими даними) у гр. ОСОБА_6 сам за собою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалий розлад здоров`я (п.2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.); тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмета (предметів); давність утворення тілесного ушкодження не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи; не виключається можливість утворення виявленого тілесного ушкодження в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Із заяви ОСОБА_7 від 22.05.2025 та протоколу огляду від 26.05.2025 встановлено, що слідчим було оглянуто носій інформації – наданий ОСОБА_7 DVD-R диск з відеозаписами з камер відеоспостереження, якими фіксується проїзна частина проїзду до оптового овочевого ринку «Анголенко» в районі буд. 36 по вул. Університетській в м. Запоріжжі. При відтворенні відеофайлу з назвою «20250522130426527» було встановлено, що на 01 хвилині 14 секунді відеозапису камера фіксує жінку-пішохода, яка одягнена в сіру куртку та сірі штани, на голові у неї жовта хустка. Також було встановлено, що жінка пересувається за допомогою допоміжних засобів: спираючись на ціпок та тачку «кравчучку». У момент появи на відеозаписі жінка відходить від кіоска (зліва на відеозаписі) та спускається по сходам на проїзну частину проїзду. Далі вказана жінка починає прямувати по проїзду знизу-вверх (за напрямком ракурсу відеокамери), при ходьбі спираючись на ціпок та тачку. Інших обставин, пов`язаних з настанням ДТП, даний відеозапис не містить. При відтворенні відеофайлу з назвою «20250522131015441» було встановлено, що на 08 хвилині 30 секунд відеозапису камера фіксує автомобіль «ВАЗ 21099» в кузові червоного кольору, який рухається по проїзду знизу-вверх відеозапису. Якість відеозапису дозволяє чітко побачити реєстраційний номерний знак автомобіля - НОМЕР_1 . Швидкість автомобіля невисока, так як в попутному і зустрічному йому напрямку рухаються пішоходи і водію доводиться їх оминати. На 08 хвилині 33 секунді відеозапису камера починає фіксувати вищевказану жінку-пішохода, яка вирізняється серед натовпу за рахунок жовтої хустки на голові. В цей момент жінка-пішохід все ще йде, спираючись на ціпок та тачку, при цьому, перетинаючи проїзд до овочевого ринку зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що все ще рухається по проїзду. На 08 хвилині 36 секунді відеозапису камера продовжує фіксувати рух автомобіля та пішохода на зближення одне з одним, пішохід при цьому вже постійно знаходиться в межах коридору руху автомобіля. Обопільна видимість для пішохода та водія автомобіля «ВАЗ» нічим не обмежена, вони постійно можуть бачити один одного. На 08 хвилині 39 секунді відеозаписом фіксується момент наїзду на пішохода передньою правою частиною транспортного засобу, падіння пішохода на асфальтне покриття, після чого автомобіль зупиняється. До пішохода підходять сторонні особи та допомагають жінці піднятися. Простоявши до 09 хвилини 33 секунди відеозапису, автомобіль «ВАЗ» залишає місце ДТП та відеозаписом він більше не фіксується, при цьому, вищевказана жінка стоїть на місці пригоди опираючись на сторонніх.
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 18.06.2025 старшим слідчим у присутності 2 понятих було проведено огляд автомобіля «ВАЗ 21099» в кузові червоного кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 . Під час огляду виявлено численні механічні пошкодження автомобіля у вигляді дрібних деформацій металу, подряпин ЛФП, сколів, корозію елементів кузову, розтріскування правої блок-фари, розтріскування вітрового скла у верхній третині по центру. Після закінчення огляду автомобіль був вилучений та направлений на майданчик ГУНП в Запорізькій області.
Відповідно до висновку експерта №19/108-25/14937-ІТ від 10.07.2025 на момент проведення огляду та експертного дослідження рульове керування та ходова частина автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) знаходились у працездатному стані, робоча гальмова система знаходиться в стані часткової відмови. Оскільки в наданих слідством умовах огляду, здійснити поелементну діагностику гальмового механізму заднього лівого колеса, а також визначити стан робочого гальмівного циліндру не надалось можливим через відсутність можливості зробити демонтаж гальмового барабану, то і визначити, коли відносно моменту дорожньо-транспортної пригоди виникла часткова відмова робочої гальмової системи автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) не є можливим. Відповісти на питання стосовно часткової відмови робочої гальмової системи автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) у вигляді відмови гальмового механізму заднього лівого колеса можливо лише після вирішення питання щодо моменту виникнення зазначеної відмови. Враховуючи, що по зазначеній вище причині визначити стан робочої гальмової системи автомобіля ВАЗ 21099 (номерний знак НОМЕР_1 ) до моменту дорожньо-транспортної пригоди не надається можливим, то відповісти на дане питання стосовно робочої гальмової системи досліджуваного автомобіля в цілому не є можливим.
Відповідно до висновку експерта №КСЕ-19/108-25/16021 від 09.09.2025 з урахуванням наданого файлу з назвою: «20250522131015441.dav», що містить відеозапис, який міститься на наданому диску для лазерних систем зчитування «Му MEDIA» з написами: «MFP604CDB03133779 6В», швидкість руху автомобіля, іменованого як «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , в момент найбільш наближений до ДТП, де відобразились необхідні для розрахунків кількісні орієнтири, знаходиться в інтервалі від 4,26 км/год до 4,61 км/год. З урахуванням наданого файлу з назвою: «20250522131015441.dav», що містить відеозапис, який міститься на наданому диску для лазерних систем зчитування «Му MEDIA» з написами: «MFP604CDB03133779 6В», мінімальний час, який триває небезпека для руху водію ОСОБА_4 , знаходиться в інтервалі від 5,04 с до 5,11 с. У цій дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішохода ОСОБА_6 не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. У цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією пригоди. Оцінка дій пішохода ОСОБА_6 не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути зроблена слідчим або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху. У цій дорожній ситуації водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом своєчасного застосування мір гальмування керованого ним автомобіля з зупинкою до лінії руху пішохода.
Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними і достатніми для обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_4 поза розумним сумнівом, а також про наявність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Тому дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Поряд з цим, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 в обґрунтування своєї позиції суд розцінює як реалізацію наданого йому права на захист та намагання уникнути відповідальності, оскільки доказів на підтвердження його невинуватості судом не встановлено, у зв`язку з чим суд ставиться до них критично та не бере до уваги при ухваленні вироку.
При цьому момент наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на потерпілу чітко зафіксовано на неодноразово досліджених судом відеозаписах з камер відеоспостереження, а порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим, спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження і причинний зв`язок між порушенням ПДР і отриманими потерпілою тілесними ушкодженнями підтверджується дослідженими судом висновками експертів.
Зважаючи на наведене вище, суд не враховує позицію обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності поза розумним сумнівом його вини у вчиненні інкримінованого йому діяння. 
Жодних конкретних і об`єктивних даних, які б свідчили про суттєві порушення вимог чинного КПК України під час проведення слідчих та розшукових дій, що могли б потягти за собою визнання отриманих внаслідок їх проведення доказів явно недопустимими, стороною захисту зазначено не було.
Суд також враховує, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження сторона захисту не була позбавлена можливості подавати докази на обґрунтування своєї позиції, подавати клопотання про вчинення тих чи інших слідчих (розшукових) дій і про призначення відповідних судових експертиз, а у випадку відмови у їх задоволенні – оскаржувати відповідні процесуальні та судові рішення. 
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також враховує ступінь тяжкості і характер суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, відомості особу обвинуваченого.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої у ст. 50 КК України його мети – кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави у приватне життя особи повинно спрямовуватися на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Так, судом враховано, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.
ОСОБА_4 раніше не судимий,одружений, офіційно не працевлаштований, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває і за медичною допомогою не звертався, є внутрішньо переміщеною особою.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 ,відповідно до ст. 66 КК України встановлено не було.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 ,згідно зі ст. 67 КК України встановлено не було.
Суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29 червня 2007 року зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, вказані вище відомості про його особу, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, а також той факт, що обвинувачений не усвідомив суспільну небезпеку скоєного, не зробив для себе відповідних висновків з даної ситуації щодо недопущення у подальшому протиправної поведінки взагалі і, зокрема, під час керування транспортними засобами, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у вигляді обмеження волі на строк 1 рік.
При цьому, суд не враховує позицію прокурора і потерпілої, які просили призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки, на переконання суду, штраф у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 51000,00 грн., становитиме надмірний тягар для обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи і підтверджених законних джерел доходу, які б давали підстави стверджувати, що обвинувачений матиме можливість сплатити штраф у такому значному розмірі, а також він є внутрішньо переміщеною особою і у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Бердянська, де він був зареєстрований, вимушений налагоджувати побут на новому місці для себе і своєї родини, що потребує додаткових фінансових витрат.
Призначити обвинуваченому покарання у вигляді виправних робіт суд також позбавлений можливості, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, а даний вид покарання відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України відбувається за місцем роботи засудженого.
Призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту суд також позбавлений можливості, оскільки ОСОБА_4 не є військовослужбовцем, а відповідно до ч. 1 ст. 60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті.
Також суд вважає можливим звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 і ч. 3 ст. 76 КК України. При цьому суд враховує позицію прокурора та потерпілої в частині призначення саме мінімального строку визначеного судом покарання. 
Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до позиції, яка викладена у висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є самостійним видом кримінально-правового впливу, спрямованим на досягнення загальної мети покарання, визначеної частиною другою статті 50 КК України, насамперед на запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, із дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
З огляду на підвищений ступінь суспільної небезпечності порушень правил безпеки дорожнього руху, що об`єктивно створюють реальну загрозу життю та здоров`ю інших осіб і нерідко призводять до тяжких наслідків, позбавлення права керування транспортними засобами у певних категоріях справ є необхідним і виправданим засобом превенції, покликаним не лише усунути ризики повторного заподіяння шкоди з боку конкретного засудженого, а й забезпечити належний стримуючий вплив на інших учасників дорожнього руху.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік є необхідним для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, а також для забезпечення дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 65 КК України вид і розмір покарання визначаються судом самостійно в межах санкції відповідної статті Особливої частини КК, виходячи зі ступеня тяжкості злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання. Суд не пов`язаний будь-якими «межами» позиції сторін щодо пропонованого виду покарання та має право обирати будь-яку із передбачених законом форм кримінально-правового впливу, якщо вона відповідає цілям покарання, визначеним статтею 50 КК України.
Судом встановлено, що під час досудового розслідування були проведені дві судові експертизи, витрати на проведення яких склали 12479,60 грн. Дані витрати відповідно до ст.118 та ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат і згідно зі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
При цьому, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Відповідно до ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2025 у справі № 334/4927/25, провадження № 1-кс/334/1596/25, накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 і є речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному 17.05.2025 до ЄРДР за №12025082050000992 за ч.1 ст. 286 КК України, з метою його збереження. 
Тому, оскільки у даному випадку арешт на майно накладався виключно з метою забезпечення збереження речового доказу і в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження потреба відсутня, суд приходить до висновку про необхідність його скасування.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлено не було.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався і підстав для його обрання до набрання вироком законної сили суд не вбачає, відповідне клопотання до суду заявлене не було.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 392 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Визнати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до вимог п. 1 і п. 2 ч.1 та п. 2 ч. 3 ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.
Стягнути із  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у загальній сумі 12479 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2025 у справі № 334/4927/25, провадження № 1-кс/334/1596/25, на автомобіль «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Речові докази:
- автомобіль «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Запорізькій області – повернути ОСОБА_4 ;
- DVD-R диск з відеозаписом обставин ДТП, що фіксує обставини дорожньо-транспортної пригоди 17.05.2025 на проїзній частині проїзду до оптового овочевого ринку «Анголенко» в районі буд. 36 по вул. Університетській в м. Запоріжжі, який зберігається у матеріалах кримінального провадження – зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_8