ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року	Львів	Справа № 162/216/26 пров. № А/857/23930/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2026 року (головуючого судді Цибень О.В., ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Любешів) у справі №162/216/26 провадження №2-а/162/8/2026 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника 23.03.2026 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 6874610 від 20.03.2026, а справу надіслати на новий розгляд, стягнути судові витрати.
Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2026 року залишено без змін постанову серії ЕНА № 6874310 від 20.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляду штрафу в розмірі 3400 гривень, винесену поліцейським ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Кухом Віталієм Анатолійовичем. Залишено без задоволення позовну заяву. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через свого представника Пасевича Олександра Петровича подав апеляційну скаргу. В якій просить рішення скасувати та справу надіслати на новий розгляд. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Доводами апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 ніхто не повідомляв про розгляд справи, хто її проводить, не роз`яснював його прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не досліджувалися жодні докази, не встановлювалося наявність чи відсутність будь-яких клопотань тощо. Відповідно поліцейським не дотримано процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача на захист. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи вийшов за межі позовних вимог і безпідставно досліджував докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки така вимога в позові не ставилася, а навпаки було зазначено, що позивач не заперечував своєї винуватості у вчиненні вказаного порушення, лише оскаржувалися дії працівників поліції щодо порушення процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача на захист. Аналогічно помилковими є твердження суду першої інстанції з приводу неподання доказів щодо неправомірності дій працівників поліції стосовно позивача, оскільки це не відповідає дійсності та наявним матеріалам справи, так як в цих матеріалах міститься відео подій, де чітко зафіксовано зупинку поліцейськими позивача, поставлено питання чи вживав він алкогольні напої, проведено огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, після чого, забравши у позивача паспорт, відео припинилося, а після продовження - зачитали тільки постанову, вказали де розписатися, вручили частину цієї постанови. Жодного розгляду справи відносно ОСОБА_1 дане відео не містить, оскільки розгляд справи не проводився, відсутнє роз`яснення позивачу як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав та обов`язків. Також безпідставне посилання суду в оскаржуваному рішенні як на підставу про відмову в задоволенні позову є не вчинення позивачем ніяких активних дій, спрямованих на реалізацію свого права на захист під час розгляду справи на місці вчинення правопорушення, оскільки позивачу, який визнавав із самого початку свою винуватість у вчиненні правопорушення, ніхто не роз`яснив його право на захист та правову допомогу.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 через представника Пасевича О.П. 12.05.2026 направив до суду заяву про розгляд справи без участі, вимоги апеляційної скарги підтримав просив її задовольнити.
Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 КАС України.
Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6874610 від 20.03.2026, винесеної поліцейський ВПД №1 (сел. Любешів) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Кух В.А. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі – КУпАП) та накладено стягнення - штраф у розмірі 3400 гривень.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 20.03.2026 о 19:42 на автодорозі сполученням с. Любешівська Воля сел. Любешів ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а саме посвідчення водія не отримував. 
Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи заявлені позивачем позовні вимоги та суть спору не встановлено підстав для задоволення позову.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі – Закон №3353-XII), учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Згідно пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;
б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;
в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Частина 2 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 (далі - Інструкція №1026) передбачено обов`язок поліцейських проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими. 
Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Інструкції №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є: забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення; усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій; перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото – і кінозйомки, відеозапису, засобів фото – і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до статті 35 Закону № 580-VIII поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Відповідно до статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а).
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. 
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Матеріалами справи підтверджується з наданих відповідачем відеофайлів до суду, які досліджені апеляційним судом, саме на відеозаписі зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при спілкуванні з поліцейським повідомив, що посвідчення водія не отримував, а здав тільки теоретичні екзамени. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про порушення процедури притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, оскільки позивачу зачитано зміст оскаржуваної постанови, роз`яснено порядок сплати штрафу та строки оскарження постанови, надано її йому, як засвідчено в пункті 7 постанови, до постанови додано інші матеріали справи відео записи із нагрудної боді камери 56, а у пунктах 8, 9 постанови позивач поставив підпис про її отримання та про роз`яснення прав згідно статті 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП (а.с.34).
Також колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, про те що жодних доказів щодо неправомірності дій працівників поліції стосовно позивача чи їх оскарження до суду не надано, адже працівник поліції мав законні підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Крім того, будь-яких обставин, які б вимагали додаткової перевірки, позивач поліцейському не повідомив.
Щодо доводів позивача викладених у позовній заяві про порушення його права на захист та правову допомогу, суд зазначає, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що працівниками поліції не було відмовлено позивачу у правовій допомозі, який ніяких активних дій, спрямованих на реалізацію свого права на захист, під час розгляду справи на місці вчинення правопорушення не виявляв.
Оцінюючи доводи апелянта, що суд першої інстанції при розгляді даної справи вийшов за межі позовних вимог і безпідставно досліджував докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки подавши позовну заяву із вимогами скасувати постанову серії ЕНА № 6874610 від 20.03.2026, суд зобов`язаний провести перевірку дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, виявити чи були порушення при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови, однак як встановлено судом вище, 20.03.2026 о 19:42 годині на автодорозі сполученням с. Любешівська Воля сел. Любешів ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а саме посвідчення водія не отримував, після зупинення транспортного засобу повідомив, що посвідчення водія не отримував, а здав тільки теоретичні екзамени.
Підсумовуючи наведене, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, відсутність будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій працівників відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6874610 від 20.03.2026 є обґрунтована, прийнята у відповідності до положень чинного законодавства, відсутні підстави для її скасування та направлення справи на новий розгляд, а тому всі викладені доводи позивача та його представника не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності, суд не встановив порушень при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови, відповідно судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно частини 3 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 14 квітня 2026 року у справі №162/216/26 провадження №2-а/162/8/2026 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір

Повний текст постанови складено 14.05.2026