номер провадження справи 22/62/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2026 Справа № 908/1030/26
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
Розглянувши без виклику учасників справи матеріали справи № 908/1030/26
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (вул. Олександрівська, буд. 35, м. Запоріжжя, 69035), має зареєстрований електронний кабінет 
до відповідача: Дитячо-юнацької спортивної школи “ДИЗЕЛІСТ” Токмацької міської ради (вул. Центральна, буд. 13, м. Токмак, Запорізька область, 71701), відсутній зареєстрований електронний кабінет
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” (вул. Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035), має зареєстрований електронний кабінет
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Токмацька міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області (пр. Соборний, буд. 164, м. Запоріжжя, 69107), має зареєстрований електронний кабінет 
про стягнення 7’ 987,82 грн.
ВСТАНОВИВ: 

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
27.04.2026 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № 1625 від 27.04.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” до відповідача: Дитячо-юнацької спортивної школи “ДИЗЕЛІСТ” Токмацької міської ради про стягнення заборгованості за договором № 129 від 11.01.2022 про постачання електричної енергії споживачу у сумі 7987,82 грн.
Позов обґрунтовано наявністю заборгованості у відповідача на поставлену у лютому 2022 електроенергію. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
27.05.2026 надійшов відзив, просив позовні вимоги задовольнити частково у межах визнаної заборгованості, що виникла за період із 01.02.2022 по 26.02.2022; в іншій частині позовних вимог – відмовити, оскільки обґрунтованість у цій частині не може бути перевірена та підтверджена. З 26.02.2022 по теперішній час територія Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області є тимчасово окупованою. Документи та архівні документи відповідача залишились на тимчасово окупованій території України і через безпекову складову не були вивезені. Доступ до цих документів неможливий. Відтак, звіряння взаєморозрахунків та перевірка обґрунтованості заявлених сум є неможливим через відсутність доступу до первинних документів. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Пояснення третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача щодо позову та відзиву - Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”
12.05.2026 через систему “Електронний суд” надійшло пояснення на позовну заяву, зазначено про укладення з відповідачем договору про надання послуг з розподілу електричної енергії № 129 від 27.01.2022. АТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” листом від 09.12.2025 № 007.2-66-7062 надало позивачу інформацію щодо фактичних (підтверджених) обсягів споживання електроенергії споживачем, що за лютий 2022 склав 1506 кВт/год. Позов підтримано.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
4. Пояснення третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Токмацької міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області 
Пояснення не надійшло. 
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
5. Процесуальні питання, вирішені судом 
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1030/26 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.05.2026 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1030/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами; ухвалено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі. На підставі ст. 50 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерне товариство “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” та в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Токмацьку міську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області, оскільки рішення оскільки рішення суду з даного спору може вплинути на права та обов`язки цих осіб. 
Ухвала була доставлена 04.05.2026 до зареєстрованих електронних кабінетів позивача та третіх осіб-1,2, що підтверджується відповідними довідками.
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданої на запит суду, місцезнаходженням відповідача є: вул. Центральна, буд. 13, м. Токмак, Запорізька область, 71701.
Згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 “Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”, Токмацька міська територіальна громада Пологівського району Запорізької області тимчасово окупована російською федерацією з 26.02.2022. 
Поштові відділення, які розташовані на даній території, тимчасово не працюють.
Згідно ч. 1 ст. 12-1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території”, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи наведені приписи законодавства, відсутність у відповідача зареєстрованого електронного кабінету, суд відповідача про судовий розгляд справи повідомив через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України у мережі Інтернет, що розміщено 06.05.2026.
Ухвала була доставлена до електронної скриньки відповідача 08.05.2026. 
27.05.2026 до суду кур`єрською доставкою оператора «НОВА ПОШТА» надійшов відзив відповідача. Як зазначено у відзиві, додатком до нього є доказ направлення позивачу копії відзиву.
Канцелярією суду, при відкритті відправлення, не було виявлено доказу направлення позивачу копії відзиву, про що відповідальними працівниками суду було складено акт від 27.05.2026.
Разом з тим, судом вказаний відзив було відскановано та розміщено в системі «Електронний суд». Згідно довідок про доставку електронного листа, відзив 29.05.2026 доставлено до електронних кабінетів позивача та третіх осіб-1,2.
Дотримуючись принципів рівності та змагальності сторін, уникаючи надмірного формалізму, відзив приймається судом до розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Таким чином, розгляд справи по суті в цій справі розпочався з 04.06.2026.
Оскільки розгляд справи здійснювався без виклику представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України не проводилося.
Рішення по суті ухвалено судом 30.06.2026. 
6. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують 
11.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” (постачальник, позивач у справі) та Дитячо-юнацькою спортивною школою “ДИЗЕЛІСТ” Токмацької міської ради (споживач, відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 129.
Додатком 1 до Договору є підписана відповідачем заява-приєднання до Договору про постачання електричної енергії споживачу, згідно якої початок постачання – 01.01.2022. У додатку № 1 до цієї заяви зазначені адреси об`єктів споживача, куди поставляється електрична енергія: м. Токмак Запорізької області.
За умовами Договору (п. 2.1), постачальник продає електричну енергію (далі – товар) за ДК 021:2015 – 09310000-5 – Електрична енергія споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. 
Початком постачання електричної енергії споживачу з 01.01.2022 по 31.12.2022, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору (п. 3.1).
Відповідно до п. 5.1 Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначені Комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. 
Розрахунковим періодом за Договором, відповідно п. 5.13, є календарний місяць. Платіж за електричну енергію здійснюється в строк до 10 робочих днів після закінчення розрахункового періоду на підставі акту прийняття-передавання товарної продукції та рахунку споживача.
Споживач, згідно з пп. 6.2.1 п. 6.2, зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору. Постачальник, згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1, має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію. 
Додатком 2 до Договору є Комерційна пропозиція, в якій визначено ціну електричної енергії за 1 кВт/год, з урахуванням тарифу на послуги з передачі, - 5,3 грн. з урахуванням ПДВ; спосіб оплати: в строк до 10 робочих днів після закінчення розрахункового періоду на підставі акту прийняття-передавання товарної продукції та рахунку за спожиту електричну. Оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється безпосередньо оператору системи розподілу ПАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”. Рахунок на проведення остаточного розрахунку самостійно отримується споживачем до 10 числа місяця (включно), наступного за розрахунком. 
У розділі 2 Комерційної пропозиції визначено територію, на якій пропонується дана Комерційна пропозиція, а саме: територія України, крім території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Як слідує з матеріалів цієї справи, відповідачем 11.02.2022 було, згідно платіжного доручення № 30 від 10.02.2022, перераховано позивачу суму 7611,24 грн. з призначенням платежу: «Оплата за ел. енерг. за 01.2022; договір від 11.01.2022 № 129, акт вик. послуг № 73_129/01 ВЦ від 01.02.2022».
Отже, позивачем було зроблено оплату за поставлену електроенергію за січень 2022.
Позивачем був сформований рахунок № 73000129220219 від 28.02.2022 на оплату електроенергії за лютий 2022 на суму 7987,82 грн. (1.506 кВт/год) (сальдо на 01.02.2022 – 0,00 грн.) та акт від 12.12.2025 на суму 7987,82 грн., які разом із вимогою від 15.12.2025 вих. № 7767 про сплату боргу у сумі 7987,82 грн. та актом звіряння були надіслані 15.12.2025 на електронну пошту відповідача.
Докази надіслання містяться в матеріалах справи.
У матеріалах справи наявна копія листа ПАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” від 09.12.2025 вих. № 007.2-66/7062 щодо здійснення ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” постачання електричної енергії споживачу ДЮСШ “ДИЗЕЛІСТ” ТМР у розрахункових періодах із 01.01.2022 по 28.02.2022, яким підтверджено постачання відповідачу електроенергії по його об`єктах в обсязі 1.506 кВт/год у лютому 2022. 
АТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” надано до матеріалів справи акт прийому-передачі електричної енергії від 20.06.2024, підписаний між ПАТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” та ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ”, згідно якого позивачем прийнято електричної енергії з ринку 32857505 кВт/год у лютому 2022.
АТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” до письмового пояснення долучено детальний розрахунок нарахування обсягу споживання відповідачем електроенергії у лютому 2022, згідно якого споживання визначалося відповідно до вимог договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 129 від 27.01.2022, ККОЕЕ, ПРРЕЕ та вимог чинного законодавства у конкретному розрахунковому періоді, але документів, підтверджуючих цього надати не є можливим внаслідок захвату об`єктів компанії представниками держави-агресора; акт про спожиту протягом розрахункового періоду е/е відсутній. У стопчику розрахунку «Алгоритм розрахунку» зазначено: «WP лютий 2022 = (Акт про спожиту ел. енергію + втрати).
7. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 66 Закону України "Про ринок електричної енергії" (у редакції станом на 16.02.2022), купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі. Учасники ринку мають право вільно обирати контрагентів за двосторонніми договорами, укладати ці договори у довільній формі та на умовах, що визначаються за домовленістю сторін. Розрахунки за двосторонніми договорами здійснюються виключно у грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу). 
Згідно п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (тут і надалі - ПРРЕЕ у редакції станом на 16.02.2022), договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.
Пунктом 3 частини 1 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено право електропостачальників на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію. 
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 58 цього Закону України, споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору) (пункт 4.8 ПРРЕЕ).
Відповідно п. 4.3 вказаних Правил, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Згідно п.п. 4.12, 4.13 ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку. 
Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) (п. 4.19 ПРРЕЕ).
Згідно з положеннями п. 10 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, до запуску електронної платформи DataHub адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.
Так, на даний час саме оператори системи розподілу забезпечують комерційний облік електроенергії, тобто визначають обсяги відпущеної електричної енергії за розрахунковий період для кожного споживача.
Таким чином, оператор системи розподілу (далі - ОСР) надає позивачу, як електропостачальнику, дані щодо обсягів споживання електричної енергії споживачами позивача, а позивач, у свою чергу, на підставі отриманих від ОСР даних щодо обсягів споживання електричної енергії здійснює нарахування грошових коштів до сплати за спожиту електричну енергію.
Оскільки електроустановки відповідача приєднані до мереж Акціонерного товариства “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО”, це свідчить про те, що АТ “ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО” одночасно виконує функції оператора системи розподілу та адміністратора комерційного обліку для вказаного споживача.
Саме оператори системи розподілу забезпечують комерційний облік електроенергії, тобто визначають обсяги відпущеної електричної енергії за розрахунковий період для кожного споживача.
Місцезнаходженням об`єктів відповідача, куди згідно договору № 129 від 11.01.2022 поставлялася електрична енергія у спірний період, є Токмацька міська територіальна громада Пологівського району Запорізької області.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, датою тимчасової окупації Токмацької міської територіальної громади Пологівського району Запорізької області визначено 26.02.2022.
Така дата була визначена й у Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022.
Як визначено частинами 1, 2 ст. 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII), положення цієї статті застосовуються до тимчасово окупованої території, передбаченої пунктами 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, надр під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряного простору над цими територіями. В умовах воєнного стану рішенням Кабінету Міністрів України положення цієї статті можуть бути поширені на тимчасово окуповані території, передбачені пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, надра під територіями, зазначеними у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, і повітряний простір над цими територіями. На період тимчасової окупації переміщення товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію усіма видами транспорту, в тому числі автомобільним, залізничним, повітряним та трубопровідним транспортом, а також лініями електропередач та гідротехнічними спорудами, заборонено, за винятком випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті. Переміщення товарів, маркування (етикетування) яких свідчить про вироблення таких товарів на тимчасово окупованій території, забороняється, крім речей, які віднесені до особистих речей, що переміщуються у ручній поклажі та/або супроводжуваному багажі відповідно до частин третьої та четвертої цієї статті. Контроль в`їзду-виїзду з метою виявлення, запобігання переміщенню товарів на тимчасово окуповану територію та з такої території в межах контрольних пунктів в`їзду-виїзду, а також поза межами контрольних пунктів в`їзду-виїзду проводять уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України.
Суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції про захист прав і основних свобод людини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 (провадження № 11-1206апп19, пункт 80), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 42), від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19 (провадження №14-212цс21). Тлумачення законодавства судам слід здійснювати системно, враховувати правову природу спірних відносин, загальну спрямованість законодавства та права України в цілому, а результат тлумачення законодавства має бути розумним та справедливим (пункт 6 статті 3 ЦК України). Зокрема, законодавство слід тлумачити у відповідності з розумними цілями регулювання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22, пункт 7.33).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду переглянув у касаційному порядку постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.12.2023 у справі № 908/1162/23 про стягнення боргу за спожитий у листопаді-грудні 2022 обсяг електроенергії на об`єкті, який знаходиться у місті Мелітополі.
Об`єднана палата зазначила: «У справі № 908/1162/23, як і у справі № 910/9680/23 (від висновків Верховного Суду в якій пропонується відступити), йдеться про діяльність, що підпадає під ознаки, наведені у частині другій статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; окрім того, в обох справах йдеться про території, окуповані з лютого 2022, за відсутності окремого рішення Кабінету Міністрів України щодо територій, тимчасово окупованих, починаючи з 24 лютого 2022. Тобто правовідносини у цих справах є подібними за критерієм здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованій території і доводи касаційної скарги ґрунтуються на застосуванні тих самих приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Предметом розгляду Об`єднаною палатою було питання застосування частини 2 статті 13 та частини 2 статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до правовідносин, які виникли у період із лютого 2022 по грудень 2022, тобто до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» та затвердження Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України наказу № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях (пункт 1); інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (пункт 3).
Так, у справі № 908/1162/23 Верховний Суд, залишаючи постанову суду апеляційної інстанції про відмову у позові без змін, зокрема дійшов висновку, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» щодо деяких питань визначення правового статусу тимчасово окупованих територій України в умовах воєнного стану від 16.11.2022 № 2764-ІХ частину третю статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було викладено в редакції, за якою дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону, визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Як зазначила Об`єднана палата, з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1-1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь-якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Однак, у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
З огляду на викладене, у постанові у справі № 908/1162/23 Об`єднана палата дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові у справі № 910/9680/23 про поширення положень статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на території, тимчасово окуповані в період воєнного стану, лише з огляду на загальновідомий факт окупації таких територій за відсутності відповідного рішення Кабінету Міністрів України.
Відтак, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про можливість застосування відповідних заборон без наявності спеціального рішення Кабінету Міністрів України щодо введення таких обмежень з огляду на загальновідомий факт тимчасової окупації певної території.
Суд враховує зазначені вище висновки Верховного Суду у справі № 908/1162/23 відповідно до положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. 
Стаття 42 «Положення про закони і звичаї війни на суходолі», що є додатком до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, учасницею якої є Україна (дата набрання чинності для України – 24.08.1991), встановлює, що територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.
Окупація є об`єктивним фактом, що триває у часі і правовий режим окупації не залежить від дати ухвалення конкретних рішень урядом, а статус територій як «тимчасово окупованих» є триваючим станом. Україна вживає всіх заходів для захисту суверенітету протягом усього періоду окупації, а державна політика базується на тому, що суверенітет України над тимчасово окупованими територіями не переривався, тому закони можуть мати ретроспективну спрямованість, щоб урегулювати правовідносини, які виникли під час окупації (правова позиція, викладена у постанові Верховного суду від 19.03.2026 у справі № 905/238/23).
Як визначено у ч. 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним. На такі правочини не поширюється дія положення абзацу другого частини другої статті 215 Цивільного кодексу України.
Враховуючи наведене вище, оскільки окупація території місцезнаходження відповідача 26.02.2022 є загальновідомим фактом (підтвердженим до того ж Кабінетом Міністрів України), а також положення ст. 13-1 Закону № 1207-VII, позивач у спірний період (із 26.02.2022) не мав права здійснювати господарську діяльність щодо постачання на окуповану територію електричної енергії. 
Відтак, позивач мав правомірно поставляти відповідачу електричну енергію по 25.02.2022 включно (по час тимчасової окупації території України), відповідно електрична енергія споживалася відповідачем саме по цю дату.
Крім того, у розділі 2 Комерційної пропозиції, що є додатком до укладеного між сторонами договору № 129, визначено територію, на якій пропонується дана Комерційна пропозиція, а саме: територія України, крім території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Отже, сторони самі передбачили неможливість постачання електричної енергії на територію України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Позивач позов визнав частково, а саме: у частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості, що утворилась у період із 01 по 26 лютого 2022. Разом з тим, контррозрахунку заборгованості не надав, не надав доказів та не повідомив, в якому саме обсязі була спожита ним електроенергія у період по 25.02.2022 включно.
Позивач просив стягнути заборгованість за електроенергію, що була поставлена ним у період із 01 по 28 лютого 2022 включно.
Разом з тим, з моменту окупації російськими військами м. Токмак Запорізької області державні органи України втратили контроль над цією територією, що є загальновідомим фактом та не потребує будь-якого нормативного підтвердження. 
Матеріали справи не містять та учасниками справи не надано доказів того, що саме відповідач продовжував споживати електроенергію, починаючи з 26.02.2022. Ані позивач, ані АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» не надали суду достатніх доказів того, що вони поставляли електроенергію відповідачу, починаючи з 26.02.2022, незважаючи на законодавчу заборону цього. 
АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зазначено про надання відповідачем акту про спожиту електроенергію, разом з тим даний акт надати не може (акт відсутній) внаслідок захвату об`єктів компанії представниками держави-агресора.
Як слідує з листа ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» від 09.12.2025 вих. № 007.2-66/7062, ТОВ “ЗАПОРІЖЖЯЕЛЕКТРОПОСТАЧАННЯ” було здійснено постачання електричної енергії споживачу Дитячо-юнацькій спортивній школі “ДИЗЕЛІСТ” Токмацької міської ради у розрахунковому періоді: лютий 2022 в обсязі 1.506 кВт/год. 
Разом з тим, який обсяг електроенергії було поставлено відповідачу у період із 01.02.2022 по 25.02.2022 даний лист, а також письмові пояснення третьої особи-1 не містять. Не надано таких даних також і позивачем.
У розділі 8.6 Кодексу комерційного обліку електричної енергії (у редакції станом на 01.02.2022) визначено:
П. 8.6.1. Зчитування показів з лічильників, встановлених у споживачів, може здійснюватися споживачем, а також оператором системи або ППКО (у ролі ОЗД) відповідно до цього Кодексу та умов договору.
П. 8.6.8. Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.
П. 8.6.9. У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.
П. 8.6.11. Середньодобовий обсяг споживання електричної енергії електроустановками споживача для цілей розрахунків визначається у кВт·год з округленням до чотирьох цифр після коми на основі фактичного споживання в аналогічному періоді попереднього року, розрахованого з урахуванням знятих фактичних або (у разі їх відсутності) оціночних показів лічильника та коефіцієнта приросту/зниження споживання (для індивідуальних побутових споживачів). У разі відсутності відповідних історичних даних середньодобовий обсяг споживання розраховується на основі зафіксованих двох останніх послідовно зчитаних показів, кількості днів між цими зчитуваннями при умові, що між датами зчитування цих показів не менше ніж 28 днів (без урахування днів, коли електроустановки споживача були відключені оператором системи).
Отже, законодавцем чітко визначено алгоритм дій щодо здійснення розрахунку обсягу споживання електроенергії у разі надання споживачем звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць чи за відсутності такого звіту. 
АТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» до письмових пояснень долучено документ із названою «ПДФ 14 ТОВ ЗЕП ВЦ скоригований реєстр 0222 від 20.06.24», в якому зазначені три об`єкти електропостачання відповідача та зазначені поточні та попередні покази, обсяги споживання за лютий 2022 – 1506 кВт/год.
Тобто, вказані покази не на конкретну дату лютого 2022, а у цілому за лютий 2022.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 73 ГПК).
Відповідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованість судового рішення - це фундаментальна засада, що гарантує довіру суспільства до судової системи. Обґрунтованість забезпечує, що рішення є результатом ретельного аналізу фактів і правильного застосування закону, а не проявом свавілля. Якісне та мотивоване рішення не лише вирішує спір, але й сприяє правовій визначеності.
Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 911/2243/18, від 18.05.2021 у справі № 916/2255/18, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18 та від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження доводів та тверджень позивача, що були визначені ним у поданому позові.
Електрична енергія є специфічним товаром, вона має особливі споживчі якості та обсяг її споживання залежить, зокрема, від потужності приладів, тривалості їх роботи, часу доби, тощо. Тобто, споживач щоденно та у різний час доби споживає електроенергію у різних обсягах у залежності від увімкнутих приладів та їх потужності.
За наявності нормативного акту: Кодексу комерційного обліку електричної енергії, який є обов`язковим для застосування, та яким визначено порядок визначення обсягів електроенергії, суд не може самостійно здійснити розрахунок обсягів електроенергії, що була поставлена відповідачу у лютому 2022 до моменту тимчасової окупації території місцезнаходження відповідача, та, відповідно, здійснити розрахунок заборгованості.
З підстав, що зазначені вище, наданий позивачем розрахунок обсягу спожитої відповідачем електроенергії у лютому 2022 суд вважає необґрунтованим та недоведеним.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог судом відмовляється повністю.
8. Судові витрати 
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір у загальній сумі 4818,56 грн. (платіжна інструкція від 26.12.2024 на суму 2422,40 грн. та платіжна інструкція від 16.04.2026 на суму 2396,16 грн.). Тобто, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір» (2662,40 грн.), на суму 2156,16 грн., яка буде повернута позивачу з державного бюджету ухвалою суду за наявності його письмового клопотання.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір у сумі 2662,40 грн. покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ: 

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 30 червня 2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко