Справа № 346/234/26
Провадження № 2/346/1163/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

15 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Третьякової І.В.,
за участю:
секретаря судових засідань Гжибовського А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В:
21 січня 2026 року ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 06.06.2019р. між ТОВ "Споживчий Центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06.06.2019-100000020 відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. на строк 14 днів зі сплатою процентів в сумі 1680,00 грн. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. В свою чергу позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконував у зв`язку з чим станом на 17.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 10680.00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 6000.00 грн. та за відсотками – 1680.00 грн., штраф 3000.00 грн. 06.08.2024р. між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» був укладений договір факторингу № СЦ-060824-13, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами зокрема і до відповідача. 08.08.2024р. ОСОБА_1 на номер його мобільного телефону було надіслано повідомлення про зміну кредитора та необхідність сплатити кредитну заборгованість на користь ТОВ «Новий Колектор». Оскільки в досудовому порядку відповідач своїх зобов`язань не виконав, позивач просив стягнути з нього вищевказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору. 
Ухвалою від 27.01.2026р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву.
12.03.2026р. відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив в якому вказав, що кредитний договір ним був укладений в 2019 році. Після цього, жодних платежів він не здійснював, договір реструктуризації не укладав, борг письмово не визнавав. Позивач звернувся до суду після закінчення визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Просив застосувати наслідки пропуску вказаного строку та на цій підставі відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також вказав, що він є ветераном війни і дану обставину також просив врахувати при розгляді справи. 
23.03.2026р. представник ТОВ «Новий Колектор» Павленко Д.О. подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що кредитний договір №06.06.2019-100000020 було укладено 06.06.2019 р., і з його умов випливає, що момент виникнення у кредитора права на звернення до суду пов`язаний із настанням останнього дня строку кредитування, визначеного договором. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID?19, строки позовної давності продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин діяв до 30.06.2023 р., що означає продовження позовної давності на весь цей період незалежно від того, коли саме вона розпочалася. Додатково пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції від 08.11.2023 р.) встановлює, що у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється. Воєнний стан діє з 24.02.2022 р. і до 04.09.2025 р. перебіг позовної давності був зупинений у силу прямої імперативної норми закону. Лише з 04.09.2025 р. набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу “Прикінцеві та перехідні положення” Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 р., яким перебіг позовної давності було поновлено. Позов було пред`явлено 19.01.2026 р. Враховуючи продовження строку позовної давності на час карантину та його зупинення на час воєнного стану, підстав для висновку про пропуск позовної давності не існує. Застосування позовної давності у цій справі є юридично неможливим, оскільки її перебіг фактично не відновився до 04.09.2025 р. Отже, твердження відповідача про пропуск позовної давності є безпідставним і не ґрунтується на вимогах закону. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. 

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_2 просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, 05.05.2026р. подав до суду письмове клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності. При ухваленні рішення врахувати його позицію, викладену у відзиві. 
Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом встановлено, що на підставі пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки від 06.06.2019р., відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» 06.06.2019р. було укладено електронний кредитний договір №06.06.2019-100000020, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с.24-34).
Відповідно до п.1.1 Кредитор зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти.
Відповідно до п.1.3, протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції Позичальником Кредитор надає Позичальнику Кредит на наступних умовах: Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Вид кредиту: фінансовий кредит; Термін повернення кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Строк користування Кредитом: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; Проценти за користування Кредитом (Проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти
Відповідно заявки, сума кредиту - 6000 грн, строк на який надається кредит - 14 календарних днів з дати його отримання; проценти 1680,00 грн, що становить 28% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка). Графік платежів: сума кредиту та проценти сплачуються до 19.06.2019 р. включно. 
В п. 2.1 вказано, що надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника.
Квитанцією від 06.06.2019р. підтверджується переказ грошових коштів позивачем на рахунок ОСОБА_1 в сумі 6000,00 грн. В призначенні переказу вказано – видача коштів за договором №06.06.2019-100000020, що свідчить про виконання своїх зобов`язань кредитодавцем. 
Згідно п. 4.1 позичальник зобов`язується використати Кредит на зазначені в Договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитора готівкою або перерахування на рахунок Кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту- до дати, вказаній у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) Проценти за користування кредитом – в день повернення кредиту або в останній день строку, на який Кредит пролонгований; в) штрафні санкції, які можуть бути нараховані Кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, з моменту пред`явлення Кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій
Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі несплати Кредиту та/або Процентів у строки, встановлені Договором, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та нарахованих Процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п.5.4. кредитного договору.
Відповідно до п. 5.4 у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №06.06.2019-100000020 вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 становить 6000,00 грн. – основного боргу; 1680,00 грн. – заборгованості по процентам, 3000,00 грн. – штраф. 
Варто зазначити, що у поданому до суду відзиві відповідач не заперечував укладення з ТОВ «Споживчий центр» кредитного договору, отримання кредитних коштів, а також зазначав, що жодних платежів на повернення суми кредиту та сплати відсотків він не здійснював. 
Таким чином, судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами в передбачені кредитним договором строки відповідач не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.
06 серпня 2024р. ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий центр» уклали між собою договір факторингу №СЦ-060824-13, за умовами якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в cyмi, передбачений п.3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, Клієнт перестає бути стороною за Кредитним договором, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за Кредитним договором та набуває вcix прав за ним.
Витягом з додатку №2 до Договору факторингу №СЦ-060824-13 від 06.08.2024р. підтверджується набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 06.06.2019-100000020 в сумі в сумі 10680,00 грн. 
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, з огляду на наведені обставини та докази у справі, відбулася заміна кредитодавця на підставі укладеного договору, а тому до ТОВ «Новий Колектор» перейшло право вимоги за кредитним договором № 06.06.2019-100000020, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду не надав, також не подав будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості чи контррозрахунку суми заборгованості.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки не повернув кредитору суму кредиту та не сплатив відсотки. При вказаних обставинах, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор, відповідно до положень ст.1054 ЦК України та умов договору має право вимагати від ОСОБА_1 , як позичальника, повернення суми кредиту в розмірі 6000,00 грн. та сплати відсотків в сумі 1680,00 грн. і штрафу в сумі 3000,00 грн., а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та задовольняє їх в повному обсязі. 

Щодо строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
В даній справі встановлено, що договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений 06.06.2019р. зі строком кредитування 14 днів, тобто до 19.06.2019р. Таким чином, з 20.06.2019р. у кредитодавця виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав і трирічний строк загальної позовної давності закінчувався 20.06.2022р. 
З даним позовом до суду позивач звернувся 21.01.2026р., тобто поза межами строку позовної давності. Однак, суд бере до уваги посилання представника позивача ОСОБА_3 на положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції від 08.11.2023 р.) відповідно до якого, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з військовою агресією рф проти України указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України та який продовжує свою дію дотепер.
Таким чином, врахувавши, що з 24.02.2022р. перебіг позовної давності було зупинено, суд доходить висновку, що ТОВ «Новий Колектор» не пропущено строк на звернення до суду із даним позовом, а тому суд не вбачає підстав для відмови в його задоволенні у зв`язку з пропущенням строку позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до положень ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що стороною позивача було сплачено судовий збір в сумі 2662,40 гривні, що підтверджується платіжною інструкцією від 19.01.2026р. 
Щодо компенсації позивачу понесених судових витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне. 
В силу п. 13 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав;;
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Суд установив, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни – учасників бойових дій. З огляду на вказану обставину, суд повністю відмовляє позивачу в стягненні з відповідача витрат на сплату судового збору, що узгоджується з правовою позицією ВСУ від 1 березня 2017 року у справі № 6-152цс17. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 526-530, 625, 626, 638, 1048-1049, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (код ЄДРПОУ 43170298, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 13 офіс 601) заборгованість за кредитним договором № 06.06.2019-100000020 від 06.06.2019р. в розмірі 10680,00 (десять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 коп. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року.

Суддя: 	Третьякова І. В.