ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1783/21	Головуючий у 1-й інстанції Чир П.В. 	
Провадження № 22-ц/817/631/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
секретар - Дідух М.Є. 
з участю сторін та їх представників 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Коробей Тетяни Дмитрівни на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, ухвалене суддею Чир П.Б. у цивільній справі №594/1783/21 за позовом ОСОБА_1 до Мельнице-Подільської селищної ради, ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення сільської ради, знесення огорожі та перенесення меж земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив:
-визнати частково недійсним рішення двадцять четвертої сесії Устянської сільської ради п`ятого скликання №3126 від 17 вересня 2009 року «Про уточнення рішення від 30.03.1994 року б\н «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям» стосовно зменшення розміру земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель ОСОБА_1 до площі 0,16 га;
-визнати незаконними дії відповідача ОСОБА_2 щодо перенесення межі шляхом встановлення огорожі у виді металевої сітки на земельній ділянці ОСОБА_1 та знести встановлену огорожу - металеву сітку разом з стовпами, до яких вона прикріплена; 
-перенести (відновити) попередню фактичну межу земельної ділянки ОСОБА_1 , яка була на 1994 рік, перпендикулярно від рогу літньої кухні до відновлення попередньої площі земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,25 га та з можливістю обслуговування літньої кухні з врахуванням 1 м від бічної стіни, що буде уточнено відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи; 
-визнати недійсним рішення Устянської сільської ради народних депутатів №205 від 03.01.2013 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,38 га для ведення особистого селянського господарства по місцю розташування подарованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .  
Також просив стягнути в відповідачів понесені судові витрати в сумі: 2709 грн та 992, 40 грн - на відшкодування витрат на оплату судового збору; 3000 грн - на оплату вартості послуг спеціаліста землевпорядника за виготовлення кадастрової зйомки; 10000 грн - на оплату витрат за надання професійної правничої допомоги, та витрати на оплату вартості судової земельно-технічної експертизи. 
Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником домоволодіння по АДРЕСА_1 , який він успадкував після смерті батька ОСОБА_3 , який помер у 1983 році. Згідно погосподарських книг станом на день смерті батька у користуванні господарства перебувало 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. В цей час його мамою, так як він був ще неповнолітнім, а в подальшому і ним самим, було дозволено тимчасово відповідачу ОСОБА_2 , який є його рідним дядьком, обробляти належну покійному Стрижибовту ОСОБА_4 земельну ділянку, закріплену за будинком, оскільки будинковолодіння фактично знаходилось в межах одного господарського двору до 1967 р. 
Рішенням Устянської сільської ради від 30.03.1994 року у приватну власність позивачу передана земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку по місцю його знаходження в с. Михалків Борщівського району Тернопільської області. 
У період з 1994 по 2019 роки позивач фактично не проживав в Україні та в належному йому будинку, а тому не мав змоги обробляти та використовувати належну йому земельну ділянку. 
13 листопада 2012 відповідач ОСОБА_2 отримав в дар від своєї матері житловий будинок по АДРЕСА_1 , за яким була закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування будинку, яка є суміжною із земельною ділянкою позивача. Оскільки між ним та відповідачем були родинні та довірливі стосунки, то дядько так і продовжував користуватись його земельною ділянкою, переніс межі, поставивши огорожу. 
У 2019 році позивач звернувся до відповідача, щоб перенести межу та демонтувати огорожу, на що отримав відповідь, що начебто межа завжди так проходила. Йому стало відомо, що в незаконний спосіб, рішенням 24 сесії Мельнице-Подільської селищної ради №312б від 17.09.2009 було постановлено змінити рішення Устянської сільської ради від 30.03.1994, яким зменшили площу земельної ділянки позивача для обслуговування житлового будинку з 0,25 на 0,16 га, тобто на 0,09 га, а права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства взагалі позбавили, в той час як за сусіднім домоволодінням, в якому на той час проживав відповідач, цим самим рішенням залишилось закріпленим на праві приватної власності у ОСОБА_5 (матері відповідача) 0,25 га для обслуговування житлового будинку та передано у власність 0,36 га для ведення селянського господарства.
Крім цього, під час підготовчого судового засідання позивачу стало відомо, що рішенням Устянської сільської ради №205 від 3.01.2013 року «Про розгляд заяви жителя села Михалків Стрижибовта Я.І.» у приватну власність ОСОБА_2 передано 0,25 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та 0,38 га для ведення особистого селянського господарства в зв`язку з відчуженням житлового будинку на його користь по договору дарування. 
Наслідки, визначені цим рішенням органу місцевого самоврядування, направлені на порушення прав позивача ОСОБА_1 щодо повернення в його володіння частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , яка була передана у його приватну власність згідно з ДКМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», на підставі рішення 17 сесії Устянської сільської ради від 30.03.1994 року. 
В рішенні Устянської сільської ради №205 від 3.01.2013 року «Про розгляд заяви жителя села Михалків ОСОБА_2 » не вказано місце розташування земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,38 га. На сьогоднішній день відповідач наполягає, що частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розташована поряд з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , а тому передача у приватну власність земельної ділянки площею 0,38 га для ведення особистого селянського господарства проведена з порушеннями ст. 116-118, 120 Земельного кодексу України та направлена на позбавлення позивача права власності на частину земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку.
Рішенням Борщівського районного суду від 26 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано частково недійсним рішення двадцять четвертої сесії Устянської сільської ради п`ятого скликання №3126 від 17 вересня 2009 року «Про уточнення рішення від 30.03.1994 року б\н «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям»» стосовно зменшення розміру земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель ОСОБА_1 до площі 0, 16 га. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коробей Т.Д. просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року у справі №594/1783/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо перенесення межі земельної ділянки між домоволодіннями по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 шляхом встановлення огорожі у виді металевої сітки на земельній ділянці ОСОБА_1 та знести встановлену огорожу разом зі стовпами, до яких вона прикріплена, а також перенести (відновити) попередню фактичну межу земельної ділянки ОСОБА_1 , яка була станом на 1994 рік
Вказує, що що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм процесуального права, всупереч встановленим обставинам справи та без належної оцінки зібраних доказів, оскільки у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами якої експерт надав відповідь лише на питання щодо фактичної конфігурації, промірів і площі земельних ділянок сторін. Згідно з висновком експерта ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою площею 0,18 га, а ОСОБА_2 - земельною ділянкою площею 0,4371 га. Водночас на інші питання експерт відповіді не надав, пославшись на відсутність землевпорядної документації.
Однак, відсутність такої документації не могла бути підставою для відмови у вирішенні земельного спору, оскільки у матеріалах справи наявні інші докази щодо фактичного розташування межі між домоволодіннями, зокрема дані кадастрової карти, карта села за минулі роки, показання свідків, довідка та витяги з погосподарської книги щодо розміру земельної ділянки по АДРЕСА_2 .
Після отримання висновку експерта позивач звернувся до сертифікованого землевпорядника для виготовлення кадастрового плану з відображенням умовної межі, необхідної для відновлення площі земельної ділянки до 0,25 га. Проте, суд першої інстанції відмовив у поверненні до стадії підготовчого провадження, а надалі не приєднав цей доказ до матеріалів справи, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя та можливість належним чином довести заявлені вимоги. 
Не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність того, що саме ОСОБА_2 встановив огорожу на земельній ділянці позивача. Зазначає, що такий висновок суперечить обставинам справи, висновку експерта щодо фактичних площ земельних ділянок, показанням свідка ОСОБА_6 , а також поясненням самого відповідача, який підтвердив встановлення огорожі на межі, яку вважав межею своєї земельної ділянки.
Крім цього, відповідач не надав доказів на підтвердження конфігурації своєї земельної ділянки та проходження її межі саме по встановленій огорожі. Доводи про те, що надлишкова площа земельної ділянки відповідача є прибережною захисною смугою є безпідставними, оскільки у матеріалах справи наявна відповідь Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області про те, що у цій локації прибережна захисна смуга не встановлювалася, а пересохле русло річки Нічлава не є річкою у розумінні Водного кодексу України.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у відновленні межі між земельними ділянками, оскільки за відсутності або втрати землевпорядної документації межі можуть визначатися з урахуванням фактичного користування земельними ділянками, їх розміру та інших встановлених обставин. Межа між земельними ділянками проходила від рогу літньої кухні перпендикулярно до берегової лінії з можливістю обслуговування літньої кухні на відстані 1 м від бокової стіни.
У відзиві ОСОБА_2  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що 
Зазначає, що проживає у АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належав його матері ОСОБА_5 , яка 13 листопада 2012 року подарувала йому цей будинок. Зазначає, що його батьки почали проживати у цьому будинку з 1961 року та з цього часу користувалися земельною ділянкою біля будинку загальною площею 0,36 га, з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, а 0,11 га - для ведення особистого селянського господарства. На підтвердження цього посилається на дані погосподарських книг за відповідні роки.
Також вказує, що згідно із земельно-кадастровою книгою радгоспу «Комсомолець», радгоспу «Устянський» Борщівського району за 1986 рік у його батька, а потім у матері, була земельна ділянка загальною площею 0,32 га, тоді як у позивача ОСОБА_1 - земельна ділянка площею 0,13 га. Відповідно до земельно-кадастрової книги №2 Устянської сільської ради з 2006 року у користуванні відповідача перебувала земельна ділянка загальною площею 0,63 га, з яких біля житлового будинку 0,38 га, хоча фактично було 0,36 га. Водночас у позивача біля будинку була присадибна земельна ділянка площею 0,16 га.
Вказує, що у 2003 році за заявою ОСОБА_1 комісія відділу земельних ресурсів Борщівського району провела обмір земельної ділянки біля житлового будинку позивача, яка згідно з актом від 7 серпня 2003 року становила 0,17 га, а згідно із записом у земельно-кадастровій книзі за позивачем рахувалося 0,16 га. При цьому було складено абрис обміру земельної ділянки, який позивач підписав без зауважень.
Також посилається на те, що суд першої інстанції правильно врахував дані погосподарських книг Михалківської та Устянської сільських рад, згідно з якими у користуванні господарства, власником якого він став, за період з 1964 року до 1993 року було 0,36 га землі, а з 1994 року загальна площа землі становила 0,61 га. Також зазначає, що рішенням Устянської сільської ради від 30 березня 1994 року ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,61 га, з яких 0,25 га - для обслуговування житлового будинку та 0,36 га - для ведення особистого підсобного господарства. Надалі рішенням Устянської сільської ради №205 від 3 січня 2013 року земельну ділянку площею 0,63 га було передано у приватну власність ОСОБА_2 .
Крім цього, актом комісії з питань розгляду та вирішення земельних спорів на території Мельнице-Подільської селищної ради від 15 вересня 2021 року встановлено, що земельна ділянка, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , згідно із земельно-кадастровими матеріалами становить 0,16 га, а межі між земельними ділянками сторін встановлені відповідно до акта обміру земельної ділянки від 7 серпня 2003 року, земельно-кадастрових матеріалів та фактичного користування.
Також посилається на акт обстеження земельної ділянки, складений комісією щодо його земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яким встановлено, що згідно із земельно-кадастровими матеріалами та результатами обміру площа земельної ділянки становить 0,36 га, а межа між його земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача закріплена огорожею, яка встановлена давно, на що вказує її стан. За результатами обстеження порушень земельного законодавства з боку ОСОБА_2 комісія не виявила.
Щодо висновку судової земельно-технічної експертизи ОСОБА_2 зазначає, що експерт встановив фактичне користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,1800 га, а ОСОБА_2 - земельною ділянкою площею 0,4371 га, однак не зміг надати відповіді на питання про відповідність фактичного порядку користування правовстановлюючим документам, наявність порушення меж чи накладення земельних ділянок через відсутність відповідної документації. Збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_2 з 0,36 га до 0,4371 га відбулося лише у зв`язку з тим, що експерт долучив як до його земельної ділянки, так і до земельної ділянки позивача прибережну земельну ділянку колишньої річки Нічлава, а не внаслідок захоплення ним частини земельної ділянки позивача.
ОСОБА_2 вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами, де саме проходила межа між земельними ділянками сторін станом на 1994 рік, а також не довів факту перенесення відповідачем межі шляхом встановлення огорожі на земельній ділянці позивача.
Крім цього, рішенням Устянської сільської ради №205 від 3 січня 2013 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки права позивача не порушені, а тому вимоги про його недійсність є безпідставними.
Щодо судових витрат ОСОБА_2 зазначає, що адвокатом Коробей Т.Д. не було надано детального опису виконаних робіт, у зв`язку з чим суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити суму витрат на правничу допомогу, яка підлягала б стягненню з Мельнице-Подільської селищної ради.
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Коробей Т.Д., яка підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника — адвоката Когута О.В., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Обставини справи.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2021. 
Рішенням Устянської сільської ради від 30.03.1994 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям» жителю села Михалків ОСОБА_1 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,53 га, з яких - 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,28 га - для ведення особистого підсобного господарства.
З акта обміру земельної ділянки від 07 серпня 2003 року, складеного комісією у складі спеціаліста Борщівського районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_7 , провідного спеціаліста відділу земельних ресурсів ОСОБА_8 , головного спеціаліста відділу земельних ресурсів ОСОБА_9 , сільського голови с.Устя Стрижибовта Я.І., у присутності ОСОБА_1 проведено обміри земельної ділянки ОСОБА_1 та встановлено, що фактична площа його земельної ділянки становить 0, 17 га. Обміри проведено мірною стрічкою. До акту додається абрис обміру земельної ділянки.
Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.11.2012, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно.
Як вбачається з договору дарування від 13.11.2012, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці розміром 0,2500 га, кадастровий №6120888500030010013.
Згідно архівної довідки Мельнице-Подільської селищної ради від 19.12.2022, у документах архівного фонду Мельнице-Подільської селищної ради рішення Устянської сільської ради про дозвіл на виготовлення технічної документації ОСОБА_5 у 2012 році до 24.07.2012 року не приймалося.
З відповіді відділу № 2 Управління у Чортківському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вбачається, що земельна ділянка з кадастровим № 6120888500030010013 станом на 17.11.2021 не зареєстрована і будь – які відомості, матеріали, документація щодо неї відсутні.
З пояснень у судовому засіданні відповідача ОСОБА_2 встановлено, що технічна документація на земельну ділянку розміром 0,2500 га, кадастровий №6120888500030010013, для обслуговування житлового будинку, яка вказана у договорі дарування житлового будинку, відсутня, відповідачем чи його матір”ю як попередньою власницею житлового будинку в АДРЕСА_1 не розроблялася.
Рішенням Устянської сільської ради від 30.03.1994 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям», ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,61 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства.
Рішенням Устянської сільської ради народних депутатів №205 від 03 січня 2013 року «Про розгляд заяви жителя с.Михалків ОСОБА_2 » припинено право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 розміром 0.63 га, а саме для обслуговування житлового будинку 0.25 га, та ведення особистого селянського господарства 0.38 га, в зв`язку з відчуженням житлового будинку. Дану земельну ділянку, розміром 0.63 га надати безоплатно в приватну власність ОСОБА_2 , в тому числі 0.25 га для обслуговування житлового будинку, та 0.38 га для ведення особистого селянського господарства. Громадянину ОСОБА_2 : виготовити документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, використовувати земельну ділянку згідно вимог ст.ст. 91,103, Земельного Кодексу України.
Як вбачається з акта, складеного комісією з питань розгляду та вирішення земельних спорів на території Мельнице-Подільської селищної ради від 15 вересня 2021 року згідно звернення жителя с.Михалків ОСОБА_1 , комісією було зроблено обстеження його ділянки і встановлено наступне: 1. Дана земельна ділянка в користуванні ОСОБА_1 згідно земель кадастрових матеріалів становить 0,16 га з цільовим призначенням, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд. 2. Межі між ділянками, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлені відповідно до акту обміру земельної ділянки від 07.08.2003 року, згідно земельно-кадастрових матеріалів та знаходяться в користуванні згідно ст.107 ЗК України. 3. На спірному відрізку розмежування комісія рекомендує встановити межу на відстані 1,00 метра від господарської будівлі, яка належать ОСОБА_1 і забезпечити ним від проникнення стічних вод на ділянку ОСОБА_2 шляхом встановлення відповідних інженерно-технічних споруд та користуватись земельними ділянками згідно ст.103 ЗК України.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1593/23-26 від 16.09.2025, станом на 20.08.2025 ОСОБА_1 користується земельною ділянкою загальною площею 0,1800 га по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 користується земельною ділянкою загальною площею 0,4371 га. по АДРЕСА_1 . (Більш детально описано в дослідній частині висновку та зображено в додатках до висновку експерта №1,2 та фототаблиця). Надати відповідь чи відповідає фактичний порядок користуванні земельними ділянками правовстановлюючим документам та вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування не надається за можливе. (Більш детально описано в дослідній частині висновку). Надати відповідь чи є порушення меж (або накладення) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки не надається за можливе.(Більш детально описано в дослідній частині висновку). Надати відповідь чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки не надається за можливе.(Більш детально описано в дослідній частині висновку).
З відповіді Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області від 03.06.2022 року №524 на запит суду вбачається, що пересохле русло річки Нічлава згідно наявних в РОВР у Тернопільській області даних не обліковується як водний об”єкт.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших передбачених законом способів захисту.
Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з установленими розмірами земельних ділянок, межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
У разі розгляду спору про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суд не здійснює формування земельної ділянки, не підміняє землевпорядну процедуру і не встановлює межі земельної ділянки в натурі замість уповноважених суб`єктів. Завданням суду у такій категорії спорів є перевірка наявності порушеного права та визначення ефективного способу його захисту в межах заявлених позовних вимог.
Такий підхід відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 березня 2024 року у справі №575/675/19, де зазначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі не є компетенцією суду, однак суд розглядає справи щодо відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення.
У постанові від 4 лютого 2026 року у справі №346/5857/23 Верховний Суд також вказав на необхідність розмежовувати позовні вимоги про встановлення меж земельної ділянки та про відновлення меж земельної ділянки, оскільки суд не встановлює межі в натурі, але вирішує спір про захист порушеного права.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій ОСОБА_2 щодо перенесення межі шляхом встановлення огорожі, знесення цієї огорожі та перенесення (відновлення) попередньої фактичної межі земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, яка саме межа між земельними ділянками сторін існувала станом на 1994 рік, а також не доведено, що саме ОСОБА_2 переніс межу між земельними ділянками шляхом встановлення огорожі на земельній ділянці позивача.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не врахував, що встановлене незаконне зменшення площі земельної ділянки позивача потребує не лише формального визнання такого рішення недійсним, а й реального усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку. 
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року, яке в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, визнано частково недійсним рішення двадцять четвертої сесії Устянської сільської ради п`ятого скликання №3126 від 17 вересня 2009 року «Про уточнення рішення від 30.03.1994 року б/н «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям»» стосовно зменшення розміру земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель ОСОБА_1 до площі 0,16 га.
Отже, у межах цієї справи встановлено, що зменшення площі земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку з 0,25 га до 0,16 га було незаконним. Саме тому відмова у реальному усуненні перешкод у користуванні цією земельною ділянкою призвела б до ситуації, коли судове рішення лише формально констатує порушення права, але не забезпечує його ефективного поновлення.
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи №1593/23-26 від 16 вересня 2025 року станом на 20 серпня 2025 року ОСОБА_1 фактично користується земельною ділянкою загальною площею 0,1800 га по АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_2 фактично користується земельною ділянкою загальною площею 0,4371 га по АДРЕСА_1 у цьому ж населеному пункті.
Однак матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 набув право власності або право користування земельною ділянкою саме у тих фактичних межах, по яких встановлена спірна огорожа, та саме в тій площі, якою він фактично користується на час розгляду справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 вказав, що загальна площа земельної ділянки, яка була у користуванні його матері, а потім у його користуванні, становила 0, 89 га, з яких біля будинку 0,36 га (0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0, 11 га для ведення особистого селянського господарства), а решта землі знаходилась за селом в урочищі “Біля току”.
Встановлену висновком експертизи фактичну площу земельної ділянки 0,4371 га по АДРЕСА_1 біля будинку відповідач пояснює тим, що експерт безпідставно включив до фактичної площі користування прибережну смугу р.Нічлава.
Разом з тим, наявність прибережної смуги р.Нічлава спростовується матеріалами справи. Зокрема, з відповіді Регіонального офісу водних ресурсів у Тернопільській області від 03.06.2022 року №524 на запит суду вбачається, що пересохле русло річки Нічлава згідно наявних в РОВР у Тернопільській області даних не обліковується як водний об”єкт.
Отже, відповідач ОСОБА_2 не надав доказів як наявності прибережної смуги р.Нічлава, так і площі прибережної смуги, яка включена до складу земельної ділянки, якою він фактично користується.
Крім цього, зазначені доводи відповідача ОСОБА_2 щодо прибережної смуги річки Нічлава спростовуються також тією обставиною, що межа фактичного землекористування зі сторони пересохлого русла річки Нічлава визначалася експертом однаково щодо земельних ділянок як позивача, так і відповідача.
Таким чином, у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею на 0,0717 га більше від належної йому ділянки біля будинку (0,4371 га — 0, 36 га), в той час як у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею на 0,07 га на менше від наданої йому у власність.
Показання у суді першої інстанції свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у сукупності з письмовими доказами також свідчать про те, що фактичний порядок користування земельними ділянками сторін формувався тривалий час без належного землевпорядного оформлення. Зокрема, із показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що між господарствами сторін раніше існувала межа, яка на час розгляду справи розорана, а земельною ділянкою позивача з його дозволу фактично користувався відповідач.
Встановлені судом обставини у сукупності свідчать про те, що фактична межа земельних ділянок сторін станом на 1994 рік (час передачі земельної ділянки у власність позивача) проходила саме таким чином, як про це вказує позивач і що відображено у кадастровому плані, виготовленому ФОП ОСОБА_11 згідно з договором №157 від 29 жовтня 2025 року на замовлення адвоката Коробей Т.Д.
Отже, наявна огорожа — металева сітка разом із стовпами, до яких вона прикріплена, встановлена не на межі між земельними ділянками сторін, а на земельній ділянці площею 0, 25 га, яка надана у власність позивачу ОСОБА_1 рішенням Устянської сільської ради від 30.03.1994 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям».
Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач не має права на користування земельною ділянкою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_2 , біля належного йому будинку ніколи не було земельної ділянки такою площею, колегія суддів оцінює критично та зазначає, що судом першої інстанції встановлено передачу у власність позивачу у 1994 році земельної ділянки саме такою площею, відповідач рішення суду в цій частині не оскаржував. 
При цьому колегія суддів також враховує, що відповідач не довів встановлення (ним чи його матір”ю, яка до 2012 року була власником житлового будинку) наявної спірної огорожі з металевої сітки саме на межі між земельними ділянками сторін.
Посилання відповідача на те, що металева сітка встановлена правомірно, на межі, згідно акту обміру земельної ділянки від 07 серпня 2003 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки цей акт не стосується встановлення (відновлення) межових знаків чи визначення межі між земельними ділянками. Акт лише констатує площу земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 - 0,17 га, а згідно запису у земельно-кадасторвій книзі — 0,16 га. 
Однак, комісія при складанні зазначеного акту не врахувала рішення Устянської сільської ради від 30.03.1994 «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок жителям», яким ОСОБА_1 надано 0, 25 га для обслуговування будинку, а не 0, 16 га, як про це зазначає комісія. 
Також при вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що зазначена у договорі дарування від 13 листопада 2012 року земельна ділянка розміром 0,2500 га з кадастровим номером 6120888500030010013, на якій розміщений подарований ОСОБА_2 житловий будинок, фактично не сформована, інформація про таку ділянку відсутня в Державному земельному кадастрі, технічна документація у відповідача ОСОБА_2 відсутня.
З акта обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 , затвердженого рішенням Мельнице-Подільської селищної ради №828 від 29 жовтня 2021 року, вбачається, що комісія виходила з того, що межа між земельними ділянками сторін закріплена огорожею, яка встановлена давно. 
Вказаний акт не є правовстановлюючим документом та сам по собі не встановлює межу земельної ділянки, а висновок про давність встановлення огорожі не є тотожним висновку про правомірність її розташування саме у цьому місці та не спростовує права позивача на користування земельною ділянкою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку.
Та обставина, що експерт не надав відповіді на питання про відповідність фактичного порядку користування земельними ділянками правовстановлюючим документам, про наявність порушення меж або накладення земельних ділянок, пославшись на відсутність землевпорядної документації, не може бути самостійною підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки зі змісту статті 107 ЗК України випливає, що саме за відсутності або неможливості виявлення дійсних меж суд має враховувати фактичне користування, встановлені розміри земельних ділянок та інші виявлені обставини.
Отже, доводи відповідача про те, що існуюча огорожа відображає правомірну межу між земельними ділянками сторін, не підтверджені належними та достатніми доказами, в той час як сукупність наявних у справі доказів підтверджує порушення відповідачем права позивача на користування земельною ділянкою площею 0,25 га для будівництва та обслуговування будинку по АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає, що для захисту порушеного права ОСОБА_1 у цій справі визначальним є не лише встановлення того, хто і коли первинно встановив огорожу, а те, чи створює її нинішнє розташування перешкоди у користуванні позивачем земельною ділянкою у належній йому площі.
Оскільки ОСОБА_1 має право на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, однак фактично користується лише 0,1800 га, а спірна огорожа закріплює саме такий фактичний порядок користування, колегія суддів доходить висновку, що наявність цієї огорожі в існуючому місці створює перешкоди у реалізації позивачем права користування земельною ділянкою.
Колегія суддів бере до уваги кадастровий план з відображенням умовної межі земельної ділянки з метою відновлення її площі до 0,25 га, виготовлений ФОП ОСОБА_11 згідно з договором №157 від 29 жовтня 2025 року на замовлення адвоката Коробей Т.Д.
Вказаний кадастровий план був виготовлений після проведення судової земельно-технічної експертизи, за результатами якої експерт встановив фактичні площі земельних ділянок сторін, однак не зміг надати відповіді на інші поставлені питання через відсутність землевпорядної документації. Тому необхідність у поданні такого доказу виникла після отримання висновку експерта, що свідчить про об`єктивні причини його неподання на попередніх стадіях розгляду справи.
Водночас апеляційний суд зазначає, що вказаний кадастровий план не є правовстановлюючим документом, не замінює технічну документацію із землеустрою та не означає встановлення судом нової межі земельної ділянки в натурі. 
Цей доказ оцінюється судом як графічне та координатне відображення можливого способу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 з урахуванням встановленого права позивача на земельну ділянку площею 0,25 га, висновку експерта щодо фактичних площ земельних ділянок, розташування будівель, актів комісій та фактичного користування сторонами земельними ділянками.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що позивач не довів точну історичну межу між земельними ділянками станом на 1994 рік. У цій справі наявні достатні підстави для висновку про порушення права ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку.
Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та позовних вимог у повному обсязі в тій редакції, в якій вони заявлені.
Вимога про визнання незаконними дій ОСОБА_2 щодо перенесення межі шляхом встановлення огорожі передбачає категоричне встановлення факту саме первинного перенесення межі відповідачем. 
Наявні у справі докази підтверджують існування перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача та невідповідність фактичного користування встановленому праву ОСОБА_1 , однак не дають достатніх підстав для окремого висновку про всі обставини первинного встановлення або перенесення огорожі саме в заявленому позивачем формулюванні.
Так само вимога про знесення огорожі в цілому не є найбільш пропорційним та ефективним способом захисту, оскільки метою судового захисту є не ліквідація огорожі як такої, а усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою у належній площі.
З огляду на зміст заявлених позовних вимог, характер порушеного права та встановлені судом обставини, належним і ефективним способом захисту є зобов`язання ОСОБА_2 перемістити встановлену огорожу - металеву сітку разом із стовпами, до яких вона прикріплена, відповідно до координат, визначених кадастровим планом, виготовленим ФОП ОСОБА_11 згідно з договором №157 від 29 жовтня 2025 року на замовлення адвоката Коробей Т.Д.
Такий спосіб захисту відповідає змісту порушеного права, є співмірним із характером порушення, не виходить за межі предмета спору, оскільки позивач просив усунути перешкоди, пов`язані з розташуванням огорожі, та не підміняє собою процедуру формування чи державної реєстрації земельної ділянки.
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення Устянської сільської ради №205 від 03 січня 2013 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,38 га слід відмовити, оскільки за наявними у справі доказами неможливо встановити, в якій саме частині це рішення органу місцевого самоврядування підлягає скасуванню.
Колегія суддів враховує, що рішенням Устянської сільської ради №205 від 03 січня 2013 року ОСОБА_2 передано земельну ділянку загальною площею 0,63 га, у тому числі 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,38 га для ведення особистого селянського господарства. Водночас у цьому рішенні не визначено конкретного місця розташування земельної ділянки площею 0,38 га, її меж, координат чи конфігурації.
В той же час сам відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що безпосередньо біля належного йому будинку знаходиться надана йому земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,11 га, а решта вказаної в рішенні органу місцевого самоврядування площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства знаходиться за селом в урочищі “Біля току”.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості визначити, в якій саме частині рішення Устянської сільської ради №205 від 03 січня 2013 року порушує право позивача та має бути скасоване. Скасування цього рішення в цілому або в частині передачі всієї земельної ділянки площею 0,38 га виходило б за межі встановленого у справі порушення та могло б без достатніх правових підстав зачепити права відповідача на земельну ділянку, місце розташування якої у цьому рішенні не конкретизоване.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертизи, витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім цього, відповідно до підпунктів “б”, “в” пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За змістом частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу учасник справи подає докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також детальний опис робіт, виконаних адвокатом.
Водночас подання детального опису робіт не є самоціллю, а спрямоване на те, щоб суд міг перевірити реальність, необхідність, розумність та співмірність заявлених витрат із складністю справи, обсягом виконаної адвокатом роботи, часом, необхідним для її виконання, та значенням справи для сторони.
Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що адвокатом Коробей Т.Д. не надано детального опису виконаних робіт, у зв`язку з чим суд був позбавлений можливості визначити суму таких витрат.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є надмірно формальним та не враховує фактичних обставин розгляду справи, характеру спору, обсягу процесуальної роботи, виконаної представником позивача, тривалості розгляду справи, а також наданих доказів понесення витрат на правничу допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції представляла адвокат Коробей Т.Д., яка здійснювала підготовку процесуальних документів, брала участь у розгляді справи, заявляла клопотання, подавала докази та забезпечувала представництво інтересів позивача у складному земельному спорі, який потребував аналізу значного обсягу письмових доказів, погосподарських та земельно-кадастрових матеріалів, висновку судової земельно-технічної експертизи, актів комісій та інших доказів.
Заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн підтверджена наданими позивачем доказами, пов`язана з розглядом цієї справи та, з огляду на складність спору, тривалість його розгляду, обсяг виконаної адвокатом роботи і значення справи для позивача, є розумною та співмірною.
Саме лише посилання суду першої інстанції на відсутність окремого детального опису виконаних робіт не може бути достатньою підставою для повної відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, якщо з матеріалів справи можливо встановити факт надання правничої допомоги, її зв`язок із розглядом справи, обсяг виконаної представником роботи та розмір понесених витрат.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись саме на відсутність детального опису робіт, однак не навів переконливих доводів щодо неспівмірності заявленої суми 10000 грн зі складністю справи, обсягом виконаної адвокатом роботи та значенням справи для позивача.
Враховуючи, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасовується з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України та підпунктів “б”, “в” пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України проводить новий розподіл судових витрат.
Матеріалами справи підтверджено понесення ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції та апеляційним переглядом справи, а саме: судового збору в сумі 2700 грн, витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10000 грн, витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 15772,68 грн, а також судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн.
Витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи є необхідними та пов`язаними з розглядом справи, оскільки висновок експерта мав істотне значення для встановлення фактичної площі земельних ділянок, якими користуються сторони, та для вирішення спору щодо наявності перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача.
З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення, яким фактично задоволено вимогу позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом переміщення встановленої відповідачем огорожі, судові витрати в загальному розмірі 31196,68 грн підлягають стягненню зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
Отже, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 31196,68 грн, які складаються із судового збору в сумі 2700 грн, витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10000 грн, витрат на проведення судової земельно-технічної експертизи в сумі 15772,68 грн та судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2724 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Коробей Тетяни Дмитрівни — задовольнити частково.
Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2026 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог — скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій ОСОБА_2 , зобов`язання знести встановлену огорожу, перенесення (відновлення) попередньої фактичної межі земельної ділянки ОСОБА_1 — задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 перемістити встановлену огорожу — металеву сітку разом із стовпами, до яких вона прикріплена, відповідно до координат, що визначені кадастровим планом, виготовленим ФОП ОСОБА_11 згідно договору №157 від 29.10.2025 року на замовлення адвоката Коробей Т.Д.
В задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Провести новий розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 31 196,68 грн (тридцять одна тисяча сто дев`яносто шість гривень та шістдесят вісім копійок).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 червня 2026 року.

Головуюча         Хома М.В.

Судді          Гірський Б.О.

Храпак Н.М.