ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1728/26 Справа № 205/4914/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Авраменка Олександра Юрійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,ОСОБА_1 , на постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП),
за участю:
захисника Авраменка О. Ю.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 травня 2026 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та судового збору на користь держави у сумі 665,60 гривень.
Відповідно до постанови суду першої інстанції, 02 квітня 2026 року о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 у м. Дніпрі по вул. Київська, поблизу будинку №124, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.
Сторона захисту не погоджується з викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, вказує, що ОСОБА_1 не запропоновано пройти медичний огляд на місці зупинки. Наголошує на тому, що працівники поліції не зупиняли автомобіль «ВАЗ 21099», д. н. з. НОМЕР_1 , на відеозаписі відсутній як факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так і факт самого керування вказаним транспортним засобом, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Захисник стверджує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише вказав, що відмовляється їхати до медичного закладу разом з працівниками поліції оскільки вбачав у їхніх діях упереджене ставлення.
Вважає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив доказ , а саме висновок КП «ДБКЛПД» ДОР від 19.04.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Вказує, що ОСОБА_1 не роз`яснено положення ст. 266 КУпАП. Крім того, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, а саме інспектора поліції Литвиненко Л. С.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні захисник підтримав в повному обсязі вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити у повному обсязі.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
Висновок суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1  ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. Так, вина повністю доведена та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 629898 від 02.04.2026, складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції.
З відеозапису, долученого до протоколу слідує, що поліцейські зупинили особу ОСОБА_1 , який здійснював керування транспортним засобом «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 . Заперечення сторони захисту в частині відсутності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом апеляційний суд відхиляє, оскільки зі змісту відеозапису особа неодноразово вказувала, що він перебував за кермом транспортного засобу на перехресті та стояв на червоне світло світлофору і потім на своєму автомобілі скотився нижче перехрестя внаслідок несправності автомобіля. Заперечував при цьому правомірність його зупинки працівниками поліції.
Інспектор поліції вірно встановив ознаки наркотичного сп`яніння та висунув ОСОБА_1 неодноразову вимогу пройти огляд в медичному закладі для встановлення або спростування стану наркотичного сп`яніння. 
Відеозаписом зафіксовано, що ОСОБА_1 відмовився на вимоги поліцейського проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та такі дії водія суд першої інстанції правильно розцінив як відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 самостійно направлено до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не знайшли свого підтвердження під час дослідження відеозапису, оскільки вже після складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням п. 2.5 ПДР, ОСОБА_1 повідомив працівника поліції, що самостійно поїде до медичного закладу, на що інспектор не заперечувала.
Працівниками поліції неодноразово роз`яснено права особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).
За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП окреслює обставини, які підлягають доказування в межах даної категорії справ, зокрема, що особа керувала транспортним засобом (виконувала функції водія), мала ознаки відповідного сп`яніння та в порушення обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан наркотичного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Порушень порядку проведення огляду та складення протоколу не у повній відповідності з вимогами «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), апеляційним судом не встановлено.
Тому апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що працівники поліції склали стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення без вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції, що спростовується дослідженими доказами.
Підстави апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції, невірно надано оцінку доводам в частині самостійного проходження огляду ОСОБА_1 у медичному закладі, апеляційний суд відкидає, оскільки будь-які відомості, які б спростовували чи підтверджували факт перебування особи у стані сп`яніння, не можуть братися до уваги, адже протокол складений з підстав невиконання обов`язку пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого порядку (тобто порушення п. 2.5 ПДР України), а не за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, що є порушення п. 2.9 (а) ПДР України.
При розгляді справи порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи в межах доказування у даній категорії справ, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.
В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам апеляційної скарги викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09.12.1994 р., № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання (рішення у справі Van de Hurk проти Нідерландів, § 61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (рішення у справі Boldea проти Румунії, § 30).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Авраменка Олександра Юрійовича залишити без задоволення.
Постанову Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 ч. 1за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя        О. П. Піскун