Дата документу 25.05.2026 Справа № 337/5341/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН № 337/5341/25   Головуючий у І інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/988/26 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 травня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого: Полякова О.З.,
суддів:    Кочеткової І.В.,
Кухаря С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Слизовської Марини Юріївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2025 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На час подання позову ОСОБА_2 зазначала, що вирішується питання про розірвання шлюбу. 
На думку позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільної дитини в розмірі частини усіх видів доходів, оскільки він працює в ТОВ «Сільпо Фуд».
ОСОБА_2 зазначала, що вона не працює, перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною, вважає, що ОСОБА_1 має можливість надавати також матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів.
На думку позивача, стягнення з відповідача аліментів у такому розмірі відповідає його можливостям, а також критеріям розумності, справедливості та не суперечитиме нормам діючого законодавства України.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути на її користь із ОСОБА_1 аліменти:
- на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і повноліття дитини;
- на утримання ОСОБА_2 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімум на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, щомісячно, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду в частині розміру стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Слизовської М.Ю. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року, шляхом зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 щомісячних платежів на утримання ОСОБА_2 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції без належного обґрунтування визначив розмір аліментів у 1/4 частини від доходу відповідача, тоді як відповідно до положень частини 2 статті 84 СК України, розмір утримання матері дитини має визначатися з урахуванням матеріального стану сторін, часу, необхідного для догляду за дитиною, а також інших обставин, що мають істотне значення. 
На думку відповідача, суд першої інстанції підійшов до розгляду справи суто формально та за відсутності у справі будь-яких доказів, зокрема, підтверджуючих матеріальний стан відповідача, наявність у нього доходів, відомостей про стан його здоров`я, даних про інших утриманців, дійшов безпідставного висновку про можливість апелянта сплачувати грошові кошти на утримання дружини у розмірі 1/4 частки від доходу.
ОСОБА_1 зазначає, що має у власності 1/3 частку нерухомого майна - квартири, в якій зареєстроване його проживання. Іншого нерухомого майна, автомобілів, банківських вкладів, часток у статутних капіталах юридичних осіб не має. 
Також відповідач зазначив, що має постійне місце роботи. З 28.11.2025 він працевлаштувався до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Його заробіток без відрахування податків та зборів за грудень 2025 року становив 20001 гривень, за січень 2026 року – 22452 гривні. Отже, після вирахування основних податків (18% ПДФО та 5% військового збір за ставками 2025-2026 років) розмір доходу відповідача на місяць становить в середньому 16000 гривень. До того ж, ОСОБА_1 вимушений матеріально допомагати своїм батькам, які мають незадовільне матеріальне становище.
ОСОБА_1 вважає, що стягнення з нього аліментів у розмір 50 % від доходу, що становитиме для нього значний матеріальний тягар. На його думку, зміна судом апеляційної інстанції розміру стягнутих з нього аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку з 1/4 частки на 1/6 частку від усіх його доходів, відповідатиме фінансовим можливостям ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, зокрема зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що оскільки  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Слизовської М.Ю. оскаржує рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року тільки в частині розміру аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трьох років, рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини, колегія суддів не переглядає.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, стану здоров`я та матеріального становища позивача, відсутність інформації про утримання відповідачем інших осіб, та дійшов висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на користь матері дитини в розмірі частини від його доходів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.
Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09.08.2022 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №85. 
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач – ОСОБА_1 . 
Неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю – позивачем у справі та перебуває на її утриманні. 
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Отже, право дружини на утримання до досягнення дитиною трьох років передбачено ч. 4 ст. 84 СК України та існує незалежно від факту перебування у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища.
Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері, а також жінки-матері, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, на утримання батьком дитини до досягнення нею трирічного віку незалежно від того чи жінка працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 у справі № 712/4702/19 (провадження 61-929св20).
З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи, що відповідач є працездатним, інших утриманців не має, виходячи з засад розумності та справедливості, а також дотримання балансу інтересів сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача передбаченого законом права на утримання від відповідача - батька дитини, аліментів на своє утримання до досягнення дитиною віку трьох років в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, що не є надмірним навантаженням для відповідача. 
ОСОБА_1 є особою працездатного віку, не має на своєму утриманні інших осіб, доказів матеріального стану, які б вказували на неможливість сплати аліментів на утримання матері його дитини у розмірі, визначеному рішенням суду, він не надав та такі в матеріалах справи відсутні, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір аліментів на утримання дружини є завищеним та становитиме для нього значний матеріальний тягар.
Доказів утримання своїх батьків ОСОБА_1 також не надав, як і доказів того, що батьки потребують такої допомоги.
Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Слизовської Марини Юріївни слід залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року в оскаржувані частині – без змін.
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Слизовської Марини Юріївни – залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, щомісячно, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 – залишити без змін.
В іншій частині рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2026 року не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: