Дата документу 15.06.2026 Справа № 337/611/26

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 337/611/26  Пр. № 22-ц/807/1220/26 	Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК»  на рішення Хортицького  районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-7), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №501398591 від 29.11.2021 року станом на 30.01.2026 року у розмірі 94965,78 грн, з яких: 29269,07 грн – заборгованість за кредитом, 28019,71 грн – заборгованість по відсотках, 37677,00 грн - заборгованість по комісії, від сплати якої відповідач у добровільному порядку на користь Банку ухиляється, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу 8054,81 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Салтан Л.Г. (а.с.96). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.100-101) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в змішаній (паперовій та електронній) формі.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року (а.с. 136-140) позов позивача у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором № 501398591 у розмірі 44573,32 грн, 
В іншій частині відмовлено.
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2250,54 грн.

Відповідач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку погодилась, останнє в апеляційному порядку оскаржувала. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично в частині відмови у задовленні позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 143-150) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 94965,78 грн, з яких: 29269,07 грн –заборгованість за кредитом, 28019,71 грн – заборгованість по відсотках, 37677,00 грн - заборгованість по комісії, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу 8054,81 грн, а також, здійснити розподіл судових витрат (судовий збір) понесених у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
В автоматизованому порядку 08.04.2026 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А., Трофимову Д.А. (а.с.156). Ухвалою апеляційного суду від 09.04.2026 року (а.с.157) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 14.04.2026 року (а.с.164). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 15.04.2026 року (а.с.165), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.166). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 94965,78 грн. (а.с.3), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Відповідач в особі преставника – адвоката Феленка С.О. подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.172-181), в якому у тому числі заявлено про понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7500,00 грн, які понесені під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, та які сторона відповідача просила стягнути з Банку, як позивача.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.  Проте, у період з з 11.06.2026 року по 12.06.2026 року включно суддя - член колегії Трофимова Д.А. перебувала у нетривалій відпустці, яка не давала права її заміни у цій справі в автоматизованому порядку іншим суддею (а.с.199).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача Банку у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково, керувався ст.ст. 12, 89, 141, 279, 263, 264, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 29.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг. 29.11.2021 року підписанням оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501398591 відповідач запропонував банку укласти Угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для Угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. У Додатку № 1 до угоди cторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в розділі 3 якого вказані основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Отже, 29.11.2021 року між Банком та відповідачем  ОСОБА_1 з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено кредитний договір, що підтверджується: офертою на укладання угоди про надання кредиту № 501398591, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501398591, додатком № 1 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», паспортом споживчого кредиту; анкетою-заявою про акцепт публічної пропозиції Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в Банку, із наступними основними умовами: тип кредиту – «Кредит готівкою»; сума кредиту – 30000,00 грн; процентна ставка – 25,99 % річних, тип ставки – фіксована; строк кредиту – 48 місяців; спосіб видачі кредиту – переказ коштів на рахунок, відкритий в АТ «АльфаБанк»; дата повернення кредиту – 29.11.2025 року; порядок повернення кредиту – графік платежів: до 29 числа кожного місяці з дати надання кредиту до повного погашення кредиту по 1866,30 грн, загальна кількість платежів 48; для повернення заборгованості за Угодою визначено використовувати рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у банку. Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.  Сторони також узгодили, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в Банку, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Отримання кредиту відповідачем підтверджується меморіальним ордером № 736567477 від 29.11.2021 року, виписками по рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 . Факт укладання кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними відповідачкою не оспорюється. Також відповідачкою визнаний факт часткового виконання умов кредитного договору та сплату грошових коштів в розмірі 3970,00 грн. на виконання узятих на себе зобов`язань за договором, а також наявності заборгованості за тілом кредиту в розмірі 29269,07 грн. та заборгованості з відсотків за користування кредитними коштами. Отже, між сторонами наразі існує спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За наданим позивачем розрахунком загальна заборгованість відповідачки за угодою № 501398591 від 29.11.2021 року становить 94965,78 грн , з яких: 29269,07 грн – за кредитом, 28019,71 грн – по відсотках, 37677,00 грн – по комісії.
Вирішуючи вищезазначений позов Банку до відповідача у цій справі суд першої інстанції також правильно виходив із такого. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судем першої інстанції правильно встановлено, розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не ос порений у суді першої інстанції (ст. 82 ч. 1 ЦПК України). 
Щодо стягнення відсотків, встановленої за надання кредиту, суд першої інстанції правильно зазначав таке.  29.11.2021 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про надання кредиту №501398591 шляхом оформлення оферти та акцепту. Строк кредиту – 48 місяців. Тобто строк кредиту і строк дії даної угоди було встановлено до 29.11.2025. Відповідно до умов даної угоди процентна ставка становить 25.99% річних, яка є фіксованою. Згідно з графіком платежів загальна сума нарахованих відсотків за користування кредитним коштами в межах строку користування кредитними грошима за період з 29.11.2022 по 29.11.2025 становить 18543,32 грн. Отже, враховуючи часткову оплату кредитних коштів зі сторони відповідачки в загальному розмірі 3970,00 грн, то суд першої інстанції правильно встановив, що загальна сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 44573,32 (30 000+18 543,32-3970,00).
Щодо стягнення комісії, нарахованої позивачем в розмірі 37677,00 грн., то суд першої інстанції правильно зазначав таке.  Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Відповідно до угоди про надання споживчого кредиту № 501398591 від 29 листопада 2021 року за обслуговування (управління) кредиту встановлюється комісійна винагорода в розмірі 2,85% від суми кредиту. При цьому, в даній оферті на укладення угоди про надання кредиту №501398591 комісійна винагорода за ставкою 2,85% визначена без вказівки про її щомісячний характер, незважаючи на те, що процентна ставка за кредитом визначена у річному вимірі. З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно встановив, що сплата позичальником винагороди за обслуговування (управління) кредитом є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим підстави для нарахування Банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставним та відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 37677,00 грн.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задовлення позову Банку до відповідача у цій справі.
Доводи апеляційної скарги позивача Банку  є такими, що дублюють доводи його позову у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію Банку, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. 
Банк та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та позивачем апеляційному суду не надані. 
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи..
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.
Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Разом із тим, апеляційний суд вважає, що відповідач також не має права на стягнення з позивачау цій справі будь-якої суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді та зокрема документально підтвердженої на суму 7500,00 грн. (а.с. 182-192), яка складається з надання правової (правничої) допомоги за договором №16/02-26 від 16.02.2026 та додатковою угодою №2, зокрема, представництво прав та інтересів Клієнта в суді апеляційної інстанції по справі №337/611/26 – 7500,00 грн. Оскільки, апеляційний суд вважає достатньою загальну суму судових витрат відповідача, у тому числі на професійну правничу допомогу, яка була стягнута з Банку на користь відповідача оскаржуваним рішенням в порядку ст. 141 ч. 10 ЦПК України (При частковому задовленні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задовлених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на явку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні; у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витра), яка вже була стягнута судом першої інстанції у цій справі з позивача на користь відповідача в якості компенсації у тому числі її витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, враховуючи, що апеляційний суд розглядав дану справу в порядку спрощеного позовного провадженнябез повідомлення (виклику) сторін, копія апеляційної скарги разом із додатками до неї та копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі надсилались представнику відповідача до його електронного кабінету в системі «Електронний суд» (довідка про доставку електронного документу – а.с.167, 171), представник відповідача – адвокат Феленко С.О. отримував копію апеляційної скарги і знайомився з останніми (право, а не обов`язок представника відповідача в силу вимог ст. 43 ч. 1 п. 1 ЦПК України) в «електронному кабінеті», належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), а подача відповідачем вказаного відзиву на апеляційну скаргу Банку у цій справі є виключно правом відповідача, а не її обов`язком в силу вимог ст. 360 ЦПК України, і тому відповідач виключно на свій власний розсуд забажала скористатись цією оплатною послугою його адвоката (ст. 20 ч. 1 ЦК України).
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 15.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.