КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/26267/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “УКРПЕТРОЛЦЕНТР” до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю “УКРПЕТРОЛЦЕНТР” звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 30.01.2025 року № 00068170702 в частині стягнення адміністративного штрафу на суму 1 000 000 (один мільйон) грн. 00 коп.;
- присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (Місцезнаходження: 04655, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, Ідентифікаційний код: 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “УКРПЕТРОЛЦЕНТР” (Код ЄДРПОУ 43699122) витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 15000 грн. 00 коп.
В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення, яке прийняте на підставі акта документальної позапланової виїзної перевірки від 23.01.2025 №3905/Ж5/26-15-07-02-02-01/43699122, є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки контролюючим органом повторно встановлено порушення, яке вже було предметом інших контрольних заходів. Позивач зазначає, що в акті перевірки від 23.01.2025 контролюючий орган посилається на обставини, які вже досліджувалися під час фактичної перевірки, оформленої актом від 08.07.2024 №83589/Ж5/26-15-09-02/43699122, а також під час документальної планової перевірки, оформленої актом від 26.11.2024 №125750/Ж5/26-15-07-02-02-03/43699122. Позивач вважає, що вказані перевірки стосуються одних і тих самих фактичних обставин та одного й того самого періоду — лютого 2024 року. Також позивач вказує, що за результатами акта фактичної перевірки від 08.07.2024 контролюючим органом уже було прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.08.2024 №0890120902, яким до товариства застосовано штрафні санкції. Позивач повідомляє, що правомірність такого податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду в іншій адміністративній справі №320/50103/24. З огляду на наведене позивач вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення від 30.01.2025 №00068170702 фактично є повторним притягненням товариства до відповідальності за те саме правопорушення. Окрім цього, позивач посилається на те, що ним подавалися заперечення на акт перевірки від 23.01.2025, однак такі заперечення не були належним чином розглянуті контролюючим органом та не були враховані під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що акт перевірки було отримано 29.01.2025, а тому, на його переконання, строк для подання заперечень на акт перевірки ще не сплив на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Позивач також посилається на порушення права на захист та стверджує, що контролюючий орган не надав йому реальної можливості надати заперечення, пояснення та документи до прийняття податкового повідомлення-рішення. Позивач вважає, що наявні усі підстави для задоволення вимог позову.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа № 320/26267/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
На виконання ухвали суду від 02.06.2025 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено належним чином завірена копія Рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 25.04.2025 вих. №11803/6/99-00-06-03-01-06, яким залишено без задоволення скаргу ТОВ “УКРПЕТРОЛЦЕНТР”.
Таким чином, недоліки позову, встановлені ухвалою суду від 02.06.2025, усунуті.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.07.2025 адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В матеріалах справи наявні:
-відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно, у межах повноважень та на підставі встановлених під час перевірки обставин. ГУ ДПС у м. Києві вказує, що документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» була проведена на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України у зв`язку з незгодою платника податків із висновками акта документальної планової перевірки від 26.11.2024 №125750/Ж5/26-15-07-02-02-03/43699122 та поданням заперечень разом із додатковими документами. Відповідач зазначає, що копію наказу про проведення перевірки було вручено директору товариства, з направленнями на перевірку представника платника було ознайомлено, а сама перевірка проводилася з відома директора та у присутності представника товариства. У відзиві контролюючий орган зазначає, що за результатами перевірки встановлено порушення товариством вимог підпункту «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, яке полягало у незабезпеченні реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Відповідач наголошує, що ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» було зареєстровано платником акцизного податку, мало чинну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі, а також ліцензію на право зберігання пального, однак за результатами аналізу даних та документів було встановлено здійснення операцій з пальним, що вимагало реєстрації акцизного складу. Контролюючий орган зазначає, що за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизного складу пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України передбачено штраф у розмірі 1 000 000 грн, який і було застосовано до позивача спірним податковим повідомленням-рішенням. Також відповідач вказує, що позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, які б спростовували встановлене перевіркою порушення, а його доводи не підтверджують протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
-заява відповідача, в якій останній повідомляє суд про перебування у провадженні Київського окружного адміністративного суду інших адміністративних справ за позовами цього ж позивача до ГУ ДПС у м. Києві щодо оскарження інших податкових повідомлень-рішень, зокрема у справах №320/24434/25, №320/24533/25, №320/26267/25 та №320/41904/25. У цій заяві відповідач зазначив про подання в межах розгляду іншої справи клопотання щодо об`єднання відповідних справ в одне провадження, оскільки вони стосуються одного позивача, одного відповідача та податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами пов`язаних перевірочних заходів.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Головним управлінням ДПС у м. Києві у 2024 році було проведено фактичну перевірку ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» з питань дотримання вимог законодавства у сфері обігу пального, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 08.07.2024 №83589/Ж5/26-15-09-02/43699122.
Перевірка була пов`язана з питаннями дотримання товариством вимог законодавства у сфері виробництва, зберігання, реалізації, транспортування та обліку пального, а також наявності відповідних ліцензій. У межах цієї фактичної перевірки контролюючим органом досліджувалися, зокрема, операції з пальним, здійснені у лютому 2024 року, наявність ліцензій на право оптової торгівлі пальним, місця оптової торгівлі пальним, відомості Єдиного реєстру акцизних накладних та документи щодо придбання, переміщення й реалізації пального.
За результатами фактичної перевірки контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.08.2024 №0890120902, яке позивач оскаржив у судовому порядку в межах іншої адміністративної справи №320/50103/24.
Надалі Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства щодо єдиного внеску та іншого законодавства за період з 08.07.2020 по 30.06.2024. 
За результатами цієї перевірки складено акт від 26.11.2024 №125750/Ж5/26-15-07-02-02-03/43699122.
Документальна планова перевірка мала значно ширший предмет, ніж фактична перевірка від 08.07.2024, оскільки охоплювала питання податку на прибуток, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску, валютного законодавства, акцизного податку та іншого законодавства за період з 08.07.2020 по 30.06.2024.
Контролюючим органом у відповідній таблиці акта документальної планової перевірки було зазначено інформацію про попередні контрольні заходи, зокрема, акт фактичної перевірки від 08.07.2024 №83589/Ж5/26-15-09-02/43699122 та акт від 14.08.2024 №96828/Ж5/26-15-07-06-02-19/43699122. 
При цьому щодо стану усунення порушень у відповідній графі зазначено «оскаржується».
ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» не погодилося з висновками акта документальної планової перевірки від 26.11.2024 та подало до контролюючого органу заперечення разом із додатковими документами. 
У зв`язку з поданням платником податків заперечень на акт перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві було прийнято наказ від 23.12.2024 №8539-п про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» з питань, що стали предметом оскарження.
На підставі наказу від 23.12.2024 №8539-п та направлень від 10.01.2025 №707/26-15-07-02-02, №708/26-15-07-02-02, №719/26-15-24-02-02 посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР».
Копію наказу про проведення документальної позапланової виїзної перевірки вручено директору ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» Богославцю Олексію Володимировичу 24.12.2024. 
З направленнями на проведення перевірки 10.01.2025 ознайомлено представника товариства за довіреністю Волик Юлію Сергіївну. Перевірка проводилася з відома директора товариства та у присутності представника платника податків.
За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 23.01.2025 №3905/Ж5/26-15-07-02-02-01/43699122.
Із податкового повідомлення-рішення від 30.01.2025 №00068170702 вбачається, що воно прийняте саме на підставі акта перевірки від 23.01.2025 №3905/Ж5/26-15-07-02-02-01/43699122.
Спірним податковим повідомленням-рішенням встановлено порушення ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» підпункту «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, яке полягало у незабезпеченні реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
У податковому повідомленні-рішенні зазначено період фінансово-господарської діяльності платника податків, у якому вчинено відповідне порушення, — лютий 2024 року.
На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 128№.2 статті 128№ Податкового кодексу України до ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» застосовано штрафні санкції у розмірі 1 000 000,00 грн.
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2025 №00068170702, ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» звернулося до Державної податкової служби України зі скаргою в адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України від 25.04.2025 №11803/6/99-00-06-03-01-06 скаргу ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» залишено без задоволення.
Вважаючи свої права порушеними податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2025 №00068170702, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначені обов`язки платника податків. Зокрема, платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах у порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків, отримувати від платників податків документи та інформацію, що стосуються предмета перевірки, а також застосовувати фінансові санкції у випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль — це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За змістом пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом ведення обліку платників податків, інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також у інші способи, визначені законом.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою є перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.
Документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового і бухгалтерського обліку, первинних документів, які використовуються у бухгалтерському та податковому обліку, а також отриманих в установленому законом порядку документів та податкової інформації.
Документальна перевірка може бути плановою або позаплановою, виїзною або невиїзною.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Фактична перевірка здійснюється щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, а також дотримання роботодавцем законодавства щодо оформлення трудових відносин.
Отже, документальна перевірка та фактична перевірка є різними видами податкового контролю, мають різні предмети, різний порядок проведення та різні процесуальні підстави. Сам факт проведення щодо одного платника кількох перевірок не є самостійним доказом повторного притягнення такого платника до відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення, у разі якщо платник податків у своїй скарзі або запереченнях посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки та об`єктивний розгляд яких неможливий без проведення перевірки.
Зазначена правова норма передбачає спеціальну підставу для проведення документальної позапланової перевірки, пов`язану саме з реалізацією платником податків права на подання заперечень або скарги. Тобто проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України саме по собі не свідчить про повторне безпідставне втручання контролюючого органу в діяльність платника, а є передбаченим законом механізмом перевірки тих обставин, на які платник податків сам посилається у запереченнях або скарзі.
Пунктом 78.2 статті 78 Податкового кодексу України встановлено обмеження щодо проведення документальних позапланових перевірок у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків. Разом з тим такі обмеження мають оцінюватися з урахуванням конкретної правової підстави проведення перевірки, предмета перевірки, меж перевірочного заходу та фактичних обставин, які стали підставою для його призначення.
Для висновку про незаконність повторної перевірки або про повторне притягнення до відповідальності необхідним є встановлення не лише формального факту існування кількох актів перевірок, а й тотожності фактичних обставин, тотожності складу правопорушення, тотожності правової підстави відповідальності та факту повторного застосування санкції за ті самі дії або бездіяльність платника.
Відповідно до пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у цьому Кодексі наведені основні поняття, які застосовуються для цілей оподаткування.
Підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття акцизного складу. Акцизний склад — це, зокрема, приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення, змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Водночас Податковий кодекс України визначає випадки, коли приміщення або територія не вважаються акцизним складом. Зокрема, не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей не перевищує встановлені законом обсяги, а суб`єкт господарювання отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують визначені законом межі, та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
Отже, для визначення наявності або відсутності у платника обов`язку зареєструвати акцизний склад мають значення не лише наявність певного приміщення чи території, а й характер здійснюваних операцій з пальним, обсяг отриманого пального, мета використання пального, факт здійснення реалізації пального або його зберігання для інших осіб.
Згідно з підпунктом 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розпорядником акцизного складу є суб`єкт господарювання, який є платником акцизного податку та здійснює, зокрема, виробництво, оброблення, змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщенням чи територією, що відноситься до акцизного складу.
Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття реалізації пального. Для цілей розділу VI Податкового кодексу України реалізацією пального є будь-які операції фізичної передачі, відпуску або відвантаження пального з переходом права власності на таке пальне або без такого переходу, за плату або без такої плати, з акцизного складу або акцизного складу пересувного іншим особам, для власного споживання чи промислової переробки або в інших випадках, визначених законом.
Таким чином, поняття реалізації пального для цілей адміністрування акцизного податку не обмежується лише класичним продажем пального за договором купівлі-продажу, а охоплює ширше коло операцій фізичної передачі, відпуску або відвантаження пального.
Відповідно до пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади та акцизні склади пересувні підлягають обліку та адмініструванню у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Підпунктом «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України передбачено обов`язок платників податку — розпорядників акцизних складів зареєструвати усі акцизні склади у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Відтак суб`єкт господарювання, який за своїм фактичним способом провадження діяльності відповідає ознакам розпорядника акцизного складу, повинен забезпечити реєстрацію такого акцизного складу у відповідній системі електронного адміністрування. Невиконання цього обов`язку є самостійним податковим правопорушенням.
Пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України встановлено відповідальність за відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку — розпорядником акцизного складу. За таке порушення передбачено накладення штрафу в розмірі 1 000 000 грн. Ті самі дії, вчинені платником податку, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2 000 000 грн.
Зі змісту пункту 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України вбачається, що законодавець розмежовує первинне застосування штрафу за відсутність реєстрації акцизного складу та повторне вчинення такого самого порушення протягом року. Отже, для висновку про повторність відповідальності необхідно встановити, що до платника вже було застосовано штраф саме за таке саме порушення, а не за інше порушення у сфері обігу пального чи ліцензування.
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення або збільшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування або від`ємного значення суми податку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних санкцій, є контролюючий орган.
Пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу або у разі коли за результатами перевірки встановлено факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, чи зменшено розмір задекларованого від`ємного значення, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення-рішення.
Законодавство, яке регулює обіг пального, передбачає необхідність ліцензування відповідних видів діяльності та встановлює спеціальні правила для оптової торгівлі пальним, зберігання пального, роздрібної торгівлі пальним, а також діяльності з місць оптової або роздрібної торгівлі пальним.
На момент виникнення спірних фактичних обставин у лютому 2024 року питання державного регулювання виробництва і обігу пального регулювалися, зокрема, Законом України №481/95-ВР. 
Цей Закон визначав загальні засади державного регулювання виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин для електронних сигарет та пального, а також передбачав необхідність отримання ліцензій на відповідні види діяльності у сфері обігу пального.
Разом із тим наявність у платника ліцензії на певний вид діяльності у сфері обігу пального не звільняє такого платника від виконання інших самостійних обов`язків, встановлених Податковим кодексом України, зокрема, від обов`язку реєстрації акцизного складу у разі фактичного здійснення діяльності, яка відповідає ознакам діяльності розпорядника акцизного складу.
Отже, обов`язки щодо ліцензування діяльності з пальним та обов`язки щодо реєстрації акцизного складу є різними за своїм змістом. Порушення правил ліцензування та порушення правил реєстрації акцизного складу не є тотожними правопорушеннями, навіть якщо вони пов`язані із загальним напрямом господарської діяльності платника — операціями з пальним.
Саме тому для встановлення подвійного притягнення до відповідальності недостатньо загального посилання платника на те, що всі контрольні заходи стосувалися пального або лютого 2024 року. Необхідно встановити, що раніше до платника вже було застосовано санкцію саме за відсутність реєстрації акцизного складу, тобто за порушення підпункту «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, із застосуванням відповідної відповідальності, передбаченої пунктом 128№.2 статті 128№ Податкового кодексу України.
Оформлення результатів податкових перевірок здійснюється відповідно до статті 86 Податкового кодексу України. За результатами перевірки складається акт або довідка. У разі встановлення порушень податкового, валютного або іншого законодавства складається акт перевірки, у якому фіксуються встановлені обставини, висновки контролюючого органу та посилання на норми законодавства, які, на думку контролюючого органу, порушені платником податків.
Платник податків має право подати заперечення до акта перевірки та додаткові документи. Подання заперечень є способом реалізації платником права на участь у процедурі розгляду матеріалів перевірки.
Разом з тим подання заперечень або посилання на їх нерозгляд саме по собі не спростовує встановлених контролюючим органом обставин, якщо платником не наведено конкретних доказів, які б змінювали фактичні висновки перевірки або свідчили про неправильне застосування норм матеріального права.
При цьому податкове повідомлення-рішення як акт індивідуальної дії підлягає оцінці з огляду на встановлені контролюючим органом фактичні обставини, правову кваліфікацію порушення, наявність передбаченої законом санкції та доведеність підстав для її застосування.
Відповідальність платника податків у сфері адміністрування акцизного податку має спеціальний характер. Вона спрямована не лише на забезпечення сплати податку, а й на забезпечення належного обліку руху пального у системі електронного адміністрування. Реєстрація акцизних складів у такій системі є одним із ключових елементів контролю за обігом пального, оскільки дозволяє контролюючому органу відстежувати отримання, зберігання, переміщення та реалізацію пального.
Невиконання платником обов`язку щодо реєстрації акцизного складу створює перешкоди для належного адміністрування акцизного податку та контролю за обігом пального. Саме тому законодавець передбачив за таке порушення значний розмір штрафної санкції.
Водночас застосування штрафу за пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України можливе лише за наявності встановленого факту відсутності реєстрації акцизного складу з вини платника податку, який за своїми фактичними діями відповідає ознакам розпорядника акцизного складу. 
Тому суд, вирішуючи спір щодо правомірності такого податкового повідомлення-рішення, має оцінити, чи підтверджено матеріалами справи факт здійснення платником операцій з пальним, які зумовлювали обов`язок реєстрації акцизного складу, та чи надав позивач докази, які спростовують такий висновок контролюючого органу.
Так, предметом судового розгляду у цій справі є правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.01.2025 №00068170702, яким до ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» застосовано штрафні санкції у розмірі 1 000 000,00 грн. 
З податкового повідомлення-рішення вбачається, що підставою для його прийняття є акт документальної позапланової виїзної перевірки від 23.01.2025 №3905/Ж5/26-15-07-02-02-01/43699122.
У самому податковому повідомленні-рішенні зазначено, що контролюючим органом встановлено порушення позивачем підпункту «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України, а саме незабезпечення реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
За таке порушення контролюючим органом застосовано відповідальність, передбачену пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України, у вигляді штрафу в розмірі 1 000 000,00 грн.
Отже, спірне податкове повідомлення-рішення стосується саме порушення правил реєстрації акцизного складу, а не застосування відповідальності за відсутність ліцензії на право оптової торгівлі пальним або за інше порушення правил ліцензування діяльності з пальним.
Основним доводом позивача є посилання на те, що контролюючий орган повторно притягнув його до відповідальності за одне й те саме правопорушення. Позивач обґрунтовує цей довід тим, що обставини, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, раніше вже досліджувалися під час фактичної перевірки від 08.07.2024 та документальної планової перевірки від 26.11.2024.
Разом з тим суд не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Судом встановлено, що акт фактичної перевірки від 08.07.2024 №83589/Ж5/26-15-09-02/43699122, акт документальної планової виїзної перевірки від 26.11.2024 №125750/Ж5/26-15-07-02-02-03/43699122 та акт документальної позапланової виїзної перевірки від 23.01.2025 №3905/Ж5/26-15-07-02-02-01/43699122 є результатами різних контрольних заходів.
З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що фактична перевірка від 08.07.2024 проводилася з питань дотримання законодавства у сфері обігу пального, зокрема, щодо наявності ліцензій, фактичного здійснення операцій з пальним, руху пального та дотримання правил у сфері ліцензування.
Натомість документальна планова виїзна перевірка, оформлена актом від 26.11.2024, мала комплексний характер та охоплювала значно ширший період і ширше коло питань, а саме дотримання вимог податкового законодавства за період з 08.07.2020 по 30.06.2024, валютного законодавства, законодавства щодо єдиного внеску та іншого законодавства.
Документальна позапланова виїзна перевірка, оформлена актом від 23.01.2025, була призначена у зв`язку з поданням самим позивачем заперечень на акт документальної планової перевірки від 26.11.2024. Така перевірка проводилася з питань, що стали предметом оскарження платником податків.
Отже, зазначені перевірки відрізняються за своїм видом, правовою підставою, предметом та процесуальним призначенням.
Саме по собі те, що декілька перевірок стосувалися діяльності одного платника податків та у певній частині охоплювали операції з пальним, не свідчить про тотожність встановлених порушень і не доводить повторного застосування відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що податковим повідомленням-рішенням від 06.08.2024 №0890120902 та спірним податковим повідомленням-рішенням від 30.01.2025 №00068170702 позивача притягнуто до відповідальності за тотожне правопорушення.
В свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 06.08.2024 №0890120902, на яке посилається позивач, стосувалося штрафних санкцій за порушення правил оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі.
Натомість спірне податкове повідомлення-рішення від 30.01.2025 №00068170702 прийняте за порушення обов`язку щодо реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Таким чином, наведені податкові повідомлення-рішення стосуються різних складів правопорушень, різних правових підстав відповідальності та різного предмета правового регулювання.
Порушення правил ліцензування діяльності з пальним та порушення правил реєстрації акцизного складу не є тотожними правопорушеннями. Ліцензія на право оптової торгівлі пальним підтверджує право суб`єкта господарювання здійснювати відповідний вид діяльності за умов, визначених законом. Водночас реєстрація акцизного складу є окремим обов`язком платника акцизного податку, спрямованим на забезпечення електронного адміністрування обігу пального.
Наявність або відсутність ліцензії та наявність або відсутність зареєстрованого акцизного складу є різними юридичними фактами.
Так само різними є і правові наслідки порушення відповідних обов`язків. За порушення правил ліцензування застосовуються санкції, передбачені законодавством про державне регулювання обігу пального. За відсутність реєстрації акцизного складу застосовується спеціальна відповідальність, передбачена пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України.
Суд звертає увагу, що позивач не надав доказів, які б дозволили встановити тотожність правопорушень за всіма істотними елементами: фактичними діями платника, періодом, правовою нормою, складом правопорушення та санкцією. 
Для підтвердження доводу про повторне притягнення до відповідальності позивач мав би довести, що раніше до нього вже застосовано штраф саме за відсутність реєстрації акцизного складу за підпунктом «б» абзацу шостого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України із застосуванням відповідальності за пунктом 128-1.2 статті 128-1 Податкового кодексу України.
Однак таких доказів матеріали справи не містять.
Натомість із матеріалів справи вбачається, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте за інше порушення — незабезпечення реєстрації акцизного складу. Саме це порушення зазначене у спірному податковому повідомленні-рішенні як підстава для застосування штрафу у розмірі 1 000 000,00 грн.
Суд також відхиляє довід позивача про те, що проведення документальної позапланової перевірки від 23.01.2025 свідчить про повторне дослідження тих самих обставин. 
Як вбачається з матеріалів справи, підставою проведення цієї перевірки було саме подання платником податків заперечень на акт документальної планової перевірки від 26.11.2024.
Тобто позапланова перевірка була наслідком реалізації позивачем свого права на оскарження висновків попередньої перевірки та була спрямована на перевірку обставин, які стали предметом такого оскарження.
За таких обставин проведення документальної позапланової виїзної перевірки за підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України не може саме по собі розцінюватися як порушення прав позивача або як повторне притягнення до відповідальності.
Щодо доводів позивача про нерозгляд заперечень на акт перевірки від 23.01.2025 суд зазначає таке.
Позивач посилається на те, що заперечення до акта перевірки не були враховані контролюючим органом при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення. Разом з тим такі доводи самі по собі не спростовують встановленого контролюючим органом порушення та не підтверджують протиправності застосованої санкції.
Позивач не навів, які саме докази або пояснення, викладені у запереченнях, могли змінити висновок контролюючого органу щодо наявності обов`язку зареєструвати акцизний склад. Позивач також не довів, що подані ним заперечення містили такі фактичні дані, які спростовували б сам факт здійснення операцій з пальним, наявність ознак акцизного складу або обов`язок щодо його реєстрації.
При цьому предметом цього спору є правомірність податкового повідомлення-рішення, а тому суд оцінює не лише дотримання контролюючим органом процедурних аспектів, а передусім наявність або відсутність матеріально-правових підстав для застосування відповідної санкції.
Порушення процедури розгляду матеріалів перевірки може мати значення для оцінки правомірності рішення лише тоді, коли таке порушення вплинуло або могло істотно вплинути на зміст прийнятого рішення, позбавило платника можливості подати суттєві докази або призвело до неправильного встановлення фактичних обставин.
У цій справі позивач не довів, що обставини, на які він посилався у запереченнях, спростовували факт порушення, зазначеного у спірному податковому повідомленні-рішенні.
Суд також враховує, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували відсутність у нього обов`язку щодо реєстрації акцизного складу за обставин, встановлених перевіркою. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б спростовували висновки контролюючого органу про здійснення операцій з пальним, що зумовлювали необхідність реєстрації акцизного складу.
Позивач не довів, що пальне використовувалося виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки у спосіб, який виключає визнання відповідного приміщення або території акцизним складом.
Позивач також не довів, що виявлені операції з пальним не є реалізацією пального у розумінні Податкового кодексу України.
Натомість зі змісту акта перевірки та спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, що контролюючий орган встановив саме порушення обов`язку щодо реєстрації акцизного складу, а не лише формальну наявність операцій з пальним.
Суд зазначає, що наявність у товариства ліцензії на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі та ліцензії на право зберігання пального не звільняє платника від виконання обов`язку щодо реєстрації акцизного складу за наявності передбачених Податковим кодексом України умов.
Ліцензійні правовідносини та правовідносини щодо реєстрації акцизного складу мають різний правовий зміст. Отже, посилання позивача на обставини, пов`язані з ліцензуванням діяльності з пальним, не спростовує правомірності застосування штрафу за відсутність реєстрації акцизного складу.
Суд також звертає увагу, що позивач, заявляючи про повторність притягнення до відповідальності, фактично ототожнює всі порушення у сфері обігу пального. Однак така позиція є помилковою, оскільки законодавство розмежовує різні обов`язки платника: отримання ліцензії, дотримання умов ліцензованої діяльності, реєстрацію акцизного складу, реєстрацію акцизних накладних, декларування акцизного податку та інші обов`язки.
Тому для висновку про повторне притягнення до відповідальності недостатньо встановити, що всі перевірки загалом стосувалися операцій із пальним або що вони частково охоплювали лютий 2024 року. Необхідним є встановлення тотожності конкретного правопорушення, чого судом в межах розгляду даної справи не встановлено.
Окремо суд зазначає, що подана відповідачем заява щодо наявності інших справ за позовами ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» до ГУ ДПС у м. Києві підтверджує лише факт існування інших судових проваджень щодо інших податкових повідомлень-рішень. Наявність таких справ не свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення у цій справі та не є доказом подвійного притягнення позивача до відповідальності.
Кожне податкове повідомлення-рішення підлягає самостійній судовій перевірці з урахуванням його предмета, правової підстави, фактичних обставин та застосованої санкції.
У цій справі предметом перевірки суду є виключно податкове повідомлення-рішення від 30.01.2025 №00068170702, яким застосовано штраф за незареєстрований акцизний склад. Інші податкові повідомлення-рішення, прийняті щодо позивача, не є предметом цього спору, а їх наявність сама по собі не свідчить про незаконність оскаржуваного рішення.
Резюмуючи викладене вище суд зазначає, що позивачем не доведено обставин, з якими він пов`язує протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Надані позивачем акти перевірок, податкові повідомлення-рішення та інші документи не підтверджують факту повторного застосування до нього штрафної санкції за одне й те саме правопорушення.
Водночас матеріали справи підтверджують, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами документальної позапланової виїзної перевірки, проведеної на передбаченій Податковим кодексом України підставі, та стосується самостійного правопорушення, а саме: незабезпечення реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Підстав для висновку про те, що контролюючим органом повторно застосовано до позивача відповідальність за те саме правопорушення, судом не встановлено.
Доводи позивача зводяться переважно до незгоди з проведенням декількох контрольних заходів та до загального твердження про повторність відповідальності, однак такі доводи не підтверджені належними доказами та не спростовують висновків контролюючого органу.
За таких обставин суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 30.01.2025 №00068170702 є правомірним, а позовні вимоги ТОВ «УКРПЕТРОЛЦЕНТР» про його скасування є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю “УКРПЕТРОЛЦЕНТР” до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, – відмовити.
Питання про розподіл судових витрат не вирішується.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.