ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/522/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді МАТУЩАКА О.І.
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК.Н.М.

за участю секретаря судового засідання – Ярина ТЕЛИНЬКО
за участю представників від:
апелянта – Калачик В.В. (адвокат);
боржника – Півторак В.М. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Ел.Ен.Груп” (вх.ЗАГС №01-05/524/26 від 24.02.2026)

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 (повна ухвала - 16.02.2026, суддя Чопко Ю.О.)

у справі №921/522/25

за заявою боржника ОСОБА_1 , Підволочиський район, Тернопільська область, с. Хмелиськ

про  неплатоспроможність фізичної особи

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.
Ухвалою суду від 08.10.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Шимечко Андрія Ярославовича, заборонено боржнику укладати правочини (договори) крім, дрібних побутових, розпоряджатися (відчувати) рухоме/нерухоме майно.
09.10.2025 на офіційному веб-порталі судової влади України було здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Тернопільської області провадження у справі про неплатоспроможність. ОСОБА_1 
02.12.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника у розмірі 45 808,30 грн, з яких: 3 583,50 грн заборгованості за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7086772 від 06.07.20025; 31 425,00 грн за договором про надання споживчого кредиту по продукту "Зручний" №2381422 від 10.07.2025; 4 844,80 грн судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Вказана заява надійшла до суду після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ), для її подання
Подана заява обґрунтована тим, що у боржника наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» на підставі договору факторингу №30102025 від 30.10.2025, укладеного між ТОВ «СЛОН» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт», а також договору факторингу №12112025 від 12.11.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп».
Внаслідок укладення вказаних договорів факторингу до нього перейшло право грошової вимоги до боржника за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №7086772 від 06.07.2025, та договором про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний» №2381422 від 10.07.2025.
У зв`язку з невиконанням боржником взятих на себе зобов`язань заявник просить визнати його грошові вимоги до ОСОБА_1 як конкурсного кредитора та включити їх до реєстру вимог кредиторів, зокрема заборгованість за тілом кредиту, а також судовий збір, сплачений за подання заяви кредитора, та витрати на правничу допомогу.
Господарський суд Тернопільської області ухвалою від 10.02.2026 частково задовольнив заяву ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" про визнання кредиторських (грошових) вимог. Визнав грошові вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" до ОСОБА_1 в розмірі 11 500 грн заборгованості, а також 4844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви та 1 506 грн - витрат на правову допомогу, а в решті вимог заяви відмовив. 
Ухвала суду мотивована тим, що заявником підтверджено факт укладення боржником кредитних договорів, отримання ним кредитних коштів, а також перехід до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» права вимоги до боржника на підставі договорів факторингу.
Суд визнав обґрунтованими грошові вимоги кредитора в частині заборгованості за тілом кредиту в загальному розмірі 11 500,00 грн, оскільки факт отримання боржником кредитних коштів не заперечувався боржником та арбітражним керуючим.
Водночас суд відмовив у визнанні вимог у частині процентів, оскільки визначені договорами процентні ставки перевищують встановлений Законом України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки - 1 %. Також суд відмовив у визнанні штрафу, пославшись на звільнення позичальників у період дії воєнного стану від обов`язку сплати неустойки, штрафу та пені за прострочення виконання кредитних зобов`язань.
Крім того, суд частково визнав витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 506,00 грн, виходячи з критеріїв співмірності, розумності та пропорційності таких витрат, а також визнав судовий збір у сумі 4 844,80 грн.
ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 в частині відмови у визнанні процентів, штрафу та частини витрат на правничу допомогу. Прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" у повному обсязі та включити їх до реєстру вимог кредиторів.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, частково відмовляючи у визнанні грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про безпідставність нарахування процентів за кредитними договорами.
Скаржник зазначає, що денна процентна ставка за договорами №7086772 від 06.07.2025 та №2381422 від 10.07.2025, розрахована відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не перевищує встановленого законом граничного розміру 1 %, а тому підстави для відмови у визнанні процентів відсутні.
Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно ототожнив проценти за користування кредитом із неустойкою, а також застосував норму Закону України «Про споживче кредитування», яка на момент розгляду заяви вже втратила чинність.
Також скаржник не погоджується з відмовою у визнанні штрафу, посилаючись на те, що суд не дослідив належним чином його правову природу, умови договору та момент виникнення відповідного зобов`язання.
Вважає безпідставним зменшенням судом витрат на професійну правничу допомогу з 6 000,00 грн до 1 506,00 грн, оскільки такі витрати підтверджені належними доказами, а інші учасники справи не довели їх неспівмірності.
Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших додаткових заяв чи клопотань учасники справи не подавали.
25.06.2026 в судове засідання з`явилися представники апелянта та боржника, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги. Представники учасників справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги зазначене, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників учасників справи, які не з`явилися.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного розгляду у цій справі є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання грошових вимог кредитора ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп", у визнанні яких суд першої інстанції відмовив. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КузПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно із ст. 1 КУзПБ для цілей цього Кодексу терміни вживаються в такому значенні: 
боржником, серед іншого, є юридична особа, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; 
грошовим зобов`язанням (боргом) є, зокрема, зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; 
кредитором, окрім інших, є юридична особа, яка має вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; 
конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; 
поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 КУзПБ. Так, відповідно до положень частин 1, 1, 6 ст. 45 КУзПБ:
- конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство;
- до заяви в обов`язковому порядку додаються, зокрема, документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника;
- заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
Розглядаючи кредиторські вимоги, суд в силу норм статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностях (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №913/479/18).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.07.2025 між ТОВ "Фінансова компанія "Кіф" (надалі - кредитодавець) та боржником було укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі i на умовах фінансового кредиту №7086772 (надалі - кредитний договір).
Розділом 3 кредитного договору сторони погодили, зокрема: (п. 3.1.) товариство надає клієнту кредит у гривні, а клієнт зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити передбачені цим договором проценти та виконати інші обов`язки, передбачені договором; (п.3.2) сума кредиту складає 1500 гривень. Тип кредиту кредит; (п. 3.3.) строк пільгового кредитування 30 дні (в) (день). Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором (далі за текстом "графік платежів"), що є додатком №1 до цього договору; (п. 3.4.1.) пільгова процентна ставка (знижка) фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду / наступного пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду / наступного пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка; (п. 3.4.2.) стандартна процента ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.59% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду.
Водночас відповідно до п. 3.6. договору сторони погодили, що денна процентна ставка на дату укладення цього договору за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування пільгової процентної ставки складає 0.98% за 1 (один) день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (1323(загальні витрати) грн. / 1500 (сума кредиту)) грн.) / 90 (строк кредитування) дн. * 100% = 0.98% в день.
Видача (надання) товариством кредиту клієнту проводиться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок клієнта за стандартом IBAN UA, та/або операції за яким можуть здійснюватися з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої зазначені клієнтом у особистому кабінеті, та, яка визначена клієнтом у якості основної платіжної картки. Дата надання кредиту 06.07.2025; (п. 4.2.) клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити проценти, що були нараховані за кредитом до 04.10.2025 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства. Кредит погашається частинами протягом строку кредитування згідно графіку платежів; (п. 11.1.) цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 04.10.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором.
Додатком №1 до вищевказаного договору є графік платежів.
Кредитний договір підписаний боржником електронним підписом одноразовим ідентифікатором LL545907/Макара Н.Б.
Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 06.07.2025 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором LL736102.
ТОВ "ФК "Кіф" надало ОСОБА_1 кредит в сумі 1500 грн, про що свідчить додане до заяви підтвердження ТОВ "ПрофітГід" щодо здійснення грошових коштів, згідно з яким на платіжну картку № НОМЕР_1 здійснено успішний переказ грошових коштів в сумі 1 500 грн, платник ТОВ «ФК Кіф», видача кредиту за договором №7086772.
До заяви додано довідку-розрахунок за договором фінансового кредиту №7086772 від 06.07.2025, згідно якої станом на 14.10.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 3 538,50 грн, з якої 1500 грн заборгованість за кредитом та 2038,50 грн заборгованість за відсотками.
Факт укладення кредитного договору не заперечується боржником та арбітражним керуючим, а отримання боржником згідно вказаного договору коштів в сумі 1500 грн підтверджується матеріалами справи.
14.10.2025 між ТОФ "Фінансова компанія "Кіф" (надалі - клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Профіт" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №14002025, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Кіф" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №7086772 від 06.07.2025.
12.11.2025 між ТОВ "Фінансова компанія "Профіт" (надалі - клієнт) та ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №12112025 (надалі - договір факторингу), відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Профіт" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором №7086772 від 06.07.2025.
Окрім цього, 10.07.2025 між ТОВ "Слон Кредит" та ОСОБА_1 (надалі - споживач) укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту "Зручний" №2381422 (надалі - договір).
Відповідно до п. 1.2. договору на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Пунктом 1.3. договору передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 10 000,00 грн. Тип кредиту: кредит. Строк кредиту 360 днів (п.1.4. договору).
Згідно з п. 1.5. договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти у наступних розмірах та відповідно до наступних умов:
Підвищена процентна ставка становить 15% в день та застосовується за перший день користування кредитом (за календарний день в якому надано кредит);
Стандартна процентна ставка становить 3% в день та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 08.08.2025 включно;
Знижена процентна ставка 1,95% в день та застосовується в період дії стандартної процентної ставки;
Пільгова процентна ставка становить 0,75% в день та застосовується з 09.08.2025 (включно) до останнього дня строку кредиту (включно).
Пунктом 1.7. договору визначено, що денна процентна ставка на дату укладення договору складає: 
0.971% в день, якщо застосовано стандартну процентну ставку протягом періоду її дії. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (34 950,00 грн/10 000,00 грн) / 360дн. Ч 100 % = 0.971% в день.
0.886% в день, якщо застосовано знижену процентну ставку протягом періоду її дії. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (31 905,00 грн/10 000,00 грн) / 360дн. Ч 100 % = 0.886% в день
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4. договору (включно), а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку, за договором будуть наявні невиконані грошові зобов`язання, договір продовжує діяти до повного виконання споживачем зобов`язань за ним (п.9.2. договору).
Кредитний договір підписаний боржником електронним підписом одноразовим ідентифікатором А634/Макар Н.Б.
Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 10.07.2025 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором М819.
До заяви додано розрахунок за договором №2381422 від 10.07.2025, згідно з яким заборгованість ОСОБА_1 становить 29 850,50 грн, з якої 10 0000 грн заборгованість за кредитом, 14 850 грн заборгованість за відсотками та 5 000 грн штрафу.
Факт укладення кредитного договору не заперечується боржником та арбітражним керуючим, як і отримання боржником згідно вказаного договору коштів в сумі 10 000 грн.
Надалі між ТОВ "Слон Кредит" та ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" укладено договір факторингу №30102025 від 30.10.2025, відповідно до умов якого ТОВ "Слон Кредит" передало ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту по продукту "Зручний" №2381422 від 10.07.2025.
Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушення зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
При цьому, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання грошових вимог ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" до боржника у розмірі 1500 грн (тіло кредиту) за договором №7086772 від 06.07.2025 та 10 000,00 грн (заборгованість за кредитом) по договору №2381422 від 10.07.2025, тобто у загальному розмірі 11 500, 00 грн. 
Водночас суд першої інстанції відмовив у визнанні грошових вимог у розмірі 16 888, 5 грн, що становлять відсотки за користування кредитними коштами, оскільки дійшов висновку, що розмір денної процентної ставки перевищує 1 %, що суперечить п. 6-1 Прикінцевих положень Закону України "Про споживче кредитування".
Із вказаними висновками суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.
Так, за договором №7086772 від 06.07.2025 про надання коштів у позику заборгованість за відсотками у боржника склала 2 038,50 грн.
Спірні правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "Ел.Ен.Груп" регулюються Законом України "Про споживче кредитування".
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Пунктом 5 розділу І Закону України від 22.11.2023 № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023, до Закону України "Про споживче кредитування" внесено зміни, зокрема, ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнена ч. 5 такого змісту: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Відповідно до ч. 3 Закону України "Про споживче кредитування" обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Дослідивши умови укладених договорів №7086772 від 06.07.2025 (п. 3.6.) та №2381422 від 10.07.2025 (п. 1.7.), колегія суддів встановила, що денна процентна ставка не перевищує 1%, а тому положення договору не суперечать Закону України «Про споживче кредитування», відтак нараховані кредитором проценти за користування кредитом підлягають стягненню в повному обсязі.
При цьому, проценти за користування кредитними коштами по своїй природі не є компенсацію за невиконання зобов`язань за договором, а є встановленою договором платою за правомірне користування позикою. 
Окрім цього, колегія суддів вважає безпідставним висновок місцевого господарського суду, що відповідно до наданого кредитором розрахунку заборгованості за договором №7086772 від 06.07.2025, ним здійснено нарахування відсотків в сумі 71,55 грн за жовтень 2025 року, в той час, як офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 здійснено 09.10.2025. Відтак суд, покликаючись на ст. 1 КузПБ, вказав, що такі вимоги є поточними вимогами, оскільки виникли після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.
Вказані висновки суду зроблені без врахування періоду нарахування відсотків. Так, суд, обмежившись тим, що відсотки нараховані у жовтні 2025 року, залишив поза увагою те, що таке нарахування здійснено за період з 01.10.2025 по 03.10.2025, тобто до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника.
Окремо, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що судом першої інстанції застосовано п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до якого зміна ставки за порушення зобов`язань, що призводить до перевищення граничного ліміту в 1%, прямо заборонена. Крім того, це є прихованою формою неустойки, яка заборонена під час воєнного стану.
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що вказаний пункт Прикінцевих та перехідних положень Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону № 3498-IX від 22.11.2023, а тому він не підлягав застосуванню судом.
Беручи до уваги зазначене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що грошові вимоги в частині відсотків за користування кредитними коштами у загальному розмірі 16 888, 5 грн (2 038, 5 + 14 850, 00) підлягають визнанню.
Щодо грошових вимог у розмірі 5 000,00 грн (штраф) за договором №2381422 від 10.07.2025, то колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вказані вимоги не підлягають визнанню.
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив правову природу штрафу, момент виникнення зобов`язання з його сплати та безпідставно застосував пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Скаржник зазначає, що відповідно до умов договору штраф є грошовою сумою, яку споживач повинен сплатити товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів, а також прямо визначає його як спосіб забезпечення виконання зобов`язання відповідно до ст.546 ЦК України. Отже, заявлена до визнання сума 5 000,00 грн за своєю правовою природою є саме неустойкою у формі штрафу, що нарахована у зв`язку з порушенням боржником строків виконання кредитного зобов`язання.
Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-IX від 15.03.2022 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пункт 18.
Пунктом 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Беручи до уваги те, що договір №2381422 укладено 10.07.2025, а заявлений штраф нараховано саме за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану, такий штраф прямо підпадає під дію п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Посилання апелянта на те, що штраф має фіксований характер і встановлений у твердій сумі, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки спосіб визначення розміру штрафу не змінює його правової природи як неустойки та міри відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання грошових вимог у сумі 5 000,00 грн штрафу за договором №2381422 від 10.07.2025, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" у заяві з грошовими вимогами до ОСОБА_1 просило покласти на боржника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
У вказаній частині суд задовольнив заяву частково, поклавши на боржника 1 506, 00 грн витрат на правничу допомогу, а в іншій частині – відмовив, однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для зменшення заявленого розміру таких витрат з огляду на таке.
Відповідно до ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн долучило договір про надання правничої (правової) допомоги №8/2025 від 18.11.2025 (надалі - договір), який укладено між ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" (надалі - клієнт) та адвокатом Калачиком Володимиром Вікторовичем (надалі - адвокат).
Відповідно до п. 1.12. договору адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором з дотриманням правил адвокатської етики, а клієнт зобов`язаний сплатити винагороду, відповідно до кожного акту наданих послуг, протягом 10-ти днів щ дня підписання відповідного акту, які є невід`ємною частиною цього договору.
За правову допомогу, передбачену договором. клієнт сплачує адвокату винагороду, розрахований у відповідному акті наданих послуг (п.4.1. договору).
24.11.2025 між ТОВ "Фінансова компанія "Ел.Ен.Груп" та адвокатом Калачиком В.В. підписано акт про надання правничої (правової) допомоги, вартість яких щодо боржника ОСОБА_1 склала 6 000 грн, а витраченого часу - 6 год. Клієнт не має претензій до обсягу та якості наданих послуг.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (надалі - Закон), згідно зі ст. 26 якого адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Матеріалами справи підтверджується, що адвокат Калачик В.В. відповідно до умов договору №8/2025 від 24.11.2025, здійснював представництво інтересів кредитора у цій справі та надав таку правничу допомогу:
- аналіз документів клієнта, договорів, факторингових угод, виписок, на який витрачено 1,0 год, вартість – 1 000,00 грн;
- аналіз ЄДРСР / кредитної документації / обставин щодо боржника, на який витрачено 1,0 год, вартість – 1 000,00 грн;
- визначення складу і розміру грошових вимог кредитора, на що витрачено 1,0 год, вартість – 1 000,00 грн
- підготовка заяви про грошові вимоги кредитора за ст. 45 47, 122 КУзПБ, на що витрачено 2,0 год, вартість – 2 000,00 грн;
- підготовку пакету документів для подання до суду в ЄСІТС, на що витрачено 1,0 год, вартість 1 000,00 грн.
Таким чином, загальний розмір гонорару адвоката у цій справі встановлено у розмірі 6 000, 00 грн.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).
Відповідно до ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас у цій справі ні боржник, ні інші учасники справи не подавали клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доводили не співмірність розміру таких із наданою допомогою чи складністю справи.
Суд першої інстанції, покликаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, не застосував його до правовідносин у цій справі.
Так, у зазначеній постанові Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Надавши оцінку доданим до заяви доказам, врахувавши, що визначення складу і розміру грошових вимог кредитора не потребувало значних зусиль, так як такі визначені у довідках-розрахунку за договорами фінансових кредитів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для обмеження розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правову допомогу до 1 506,00 грн.
Такі висновки суду першої інстанції є недостатньо мотивованими та ґрунтуються фактично на суб`єктивній оцінці складності виконаної адвокатом роботи.
Саме по собі зазначення судом про те, що склад і розмір грошових вимог визначені у довідках-розрахунках, не свідчить про відсутність необхідності у наданні професійної правничої допомоги та не спростовує факту виконання адвокатом зазначених в акті робіт. Підготовка заяви з грошовими вимогами у справі про неплатоспроможність не зводиться виключно до механічного перенесення сум із довідок-розрахунків, а охоплює аналіз кредитних договорів, договорів факторингу, підтвердження переходу права вимоги, визначення правової природи вимог, їх черговості та підготовку документів для подання до суду.
Крім того, суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат до 1 506,00 грн, не навів жодного конкретного розрахунку такої суми та не зазначив, які саме послуги адвоката є необґрунтованими, такими, що фактично не надавалися, або вартість яких є неспівмірною. Загальні посилання на принципи співмірності, розумної необхідності, справедливості та пропорційності без наведення конкретних мотивів не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зменшення підтверджених витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів також враховує, що вартість однієї години роботи адвоката становить 1 000,00 грн, а загальний обсяг витраченого часу - 6 годин, що підтверджено актом наданих послуг. Такий розмір витрат не є очевидно завищеним, неспівмірним чи таким, що не відповідає характеру виконаної роботи.
За відсутності клопотання інших учасників справи про зменшення витрат на правничу допомогу, доказів їх неспівмірності, а також належного мотивування судом першої інстанції підстав для зменшення заявленої суми, колегія суддів дійшла висновку, що обмеження витрат на професійну правничу допомогу до 1 506,00 грн є необґрунтованим, а тому оскаржувана ухвала у цій частині є такою, що підлягає скасуванню. 
Відтак заява ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» у частині покладення на боржника витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню у повному розмірі, що становить 6 000,00 грн.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Згідно із ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У рахуванням зазначеного вище, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 в оскаржуваній частині підлягає частковому скасуванню із прийняттям нового рішення про визнання грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до боржника у розмірі 16 888, 5 грн відсотків за користування кредитними коштами та 4 494, 00 грн витрат на правничу допомогу. В іншій частині оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про покладення на боржника 7 267, 2 грн судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» задовольнити частково.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 10.02.2026 у справі № 921/522/25 в частині відхилення грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до ОСОБА_1 у розмірі 21 382, 5 грн. Прийняти у цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» до боржника у розмірі 21 382, 5 грн, з яких: 16 888, 5 грн (відсотки за користування кредитними коштами) - вимоги другої черги та 4 494, 00 грн витрат на правничу допомогу – відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (01001, м. Київ, вул. Ірининська, буд. 5/24, оф. 89; код ЄДРПОУ 41240530) 7 267, 2 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Стягнення судового збору здійснювати з урахуванням положень ст. 64 КУзПБ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК