УХВАЛА

11 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 420/30496/25
адміністративне провадження № К/990/25153/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі №420/30496/25 за позовом Акціонерного товариства «Херсонобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Херсонобленерго» звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просило:
- визнання бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Херсонобленерго» у 2025 році протиправною;
- зобов`язання Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для Акціонерного товариства «Херсонобленерго» економічно обґрунтований тариф, у відповідності до затвердженої Постановою НКРЕКП від 19 грудня 2024 року № 2221 структури тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2025 рік.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у неприйнятті рішення про встановлення економічно обґрунтованих тарифів на розподіл електричної енергії для Акціонерного товариства «Херсонобленерго» у 2025 році.
Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити для Акціонерного товариства «Херсонобленерго» економічно обґрунтований тариф, у відповідності до затвердженої Постановою НКРЕКП від 19 грудня 2024 року №2221 структури тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2025 рік.
Стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за рахунок бюджетних асигнувань на користь Акціонерного товариства «Херсонобленерго» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг задоволено частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі №420/30496/25 скасовано.
Ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Херсонобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2026 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі №420/30496/25 за позовом Акціонерного товариства «Херсонобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.
01 червня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі №420/30496/25. Скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Із змісту повторно поданої касаційної скарги вбачається, що скаржник знову підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі визначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 березня 2023 року у справі №640/17910/19, від 31 березня 2020 року у справі №826/13735/18, від 27 липня 2023 року у справі №640/18341/20, від 22 грудня 2021 року у справі №640/18697/20, від 19 лютого 2025 року у справі №904/3057/22 та від 19 серпня 2022 року у справі №160/4933/20.
Водночас Верховний Суд в ухвалі від 18 травня 2026 року вже звертав увагу скаржника на те, що обов`язковою умовою оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є не лише наведення постанов Верховного Суду та викладених у них правових висновків, а й належне обґрунтування подібності правовідносин у справі, в якій сформульовано відповідний висновок, та у справі, що переглядається.
Проте повторно подана касаційна скарга не містить належного обґрунтування подібності спірних правовідносин. Наведені доводи скаржника обмежуються цитуванням окремих висновків Верховного Суду та викладенням власного бачення правильного вирішення спору, однак не містять аналізу тотожності чи подібності предмета спору, підстав позову, встановлених судами фактичних обставин та нормативного регулювання правовідносин у справах, на які посилається скаржник. 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», частин другої, третьої та шостої статті 7 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», а також Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» у подібних правовідносинах.
Оцінюючи наведені доводи, Суд зазначає, що в ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2026 року скаржнику вже було роз`яснено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України особа повинна не лише послатися на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування певної норми права у подібних правовідносинах, а й чітко визначити конкретну норму права, щодо застосування якої такий висновок відсутній, обґрунтувати необхідність його формування, зазначити, у чому саме полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, а також викласти власне розуміння того, як така норма повинна застосовуватися.
Проте наведені скаржником обґрунтування не свідчить про усунення недоліків касаційної скарги, на які було вказано Верховним Судом.
Так, посилаючись на частину четверту статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та частини другу, третю і шосту статті 7 Закону України «Про ринок електричної енергії», скаржник не визначає конкретного питання застосування зазначених норм права, щодо якого відсутній висновок Верховного Суду та виникає необхідність його формування, не обґрунтовує існування правової невизначеності при їх застосуванні та не наводить підстав, які б свідчили про необхідність формування відповідного висновку Верховного Суду.
Крім того, серед норм права, щодо яких, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, зазначено статтю 12 Закону України «Про ціни та ціноутворення». Водночас наведені доводи фактично стосуються загальних положень цієї статті щодо економічної обґрунтованості державних регульованих цін та врахування інвестиційної складової. При цьому скаржник не конкретизує, яке саме питання застосування зазначеної норми потребує формування правового висновку Верховного Суду, не зазначає, у чому полягає помилка судів при її застосуванні, та не обґрунтовує необхідності формування такого висновку.
Також скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» загалом, не визначаючи конкретної норми цього Закону, щодо якої існує необхідність формування відповідного висновку. Таке посилання має узагальнений характер та не дозволяє встановити ані конкретне питання права, яке потребує вирішення судом касаційної інстанції, ані підстави необхідності формування нового правового висновку.
Таким чином, попри наведення у повторно поданій касаційній скарзі переліку норм права, щодо яких, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, скаржник не усунув недоліків касаційної скарги, на які було вказано в ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2026 року, оскільки не обґрунтував необхідності формування Верховним Судом висновку щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування судами цих норм права та як, на його думку, відповідні норми повинні застосовуватися.
За таких обставин наведені доводи не свідчать про належне обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження. 
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, Суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року у справі №420/30496/25 за позовом Акціонерного товариства «Херсонобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Суддя О.В. Кашпур