ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 400/11952/25
адміністративне провадження № К/990/4158/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І. В.,
суддів: Білак М. В., Мацедонської В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року (суддя Дерев`янко Л. Л.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року (судді: Шевчук О. А., Бойко А. В., Єщенко О. В.) у справі № 400/11952/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1), у якому просив:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання Довідки про нараховане ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення за періоди служби з 29 січня 2020 року по 11 серпня 2021 року із зазначенням тарифного розряду, посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо відмови у перерахуванні та виплати позивачу грошового забезпечення за періоди служби з 29 січня 2020 року по 11 серпня 2021 року та з 25 лютого 2022 року по 07 квітня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), з урахуванням раніше виплачених за вказані періоди сум, а також виплачених за вказані періоди щомісячних (надбавка за вислугу років; надбавка за особливості проходження служби; надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; надбавка за особливі умови служби; премії та інші передбачені законодавством) та одноразових (грошова допомога на оздоровлення; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань; грошова компенсація за невикористані дні основних щорічних та додаткових відпусток, як учаснику бойових дій; одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби та інші передбачені законодавством) додаткових видів грошового забезпечення, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній з 29 січня 2020 року);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати довідку про нараховане ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення за періоди служби з 29 січня 2020 року по 11 серпня 2021 року з зазначенням тарифного розряду, посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахування та виплату позивачу грошового забезпечення за періоди служби з 29 січня 2020 року по 11 серпня 2021 року та з 25 лютого 2022 року по 07 квітня 2023 року з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року на відповідний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених за вказані періоди сум, а також виплачених за вказані періоди щомісячних (надбавка за вислугу років; надбавка за особливості проходження служби; надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці; надбавка за особливі умови служби; премії та інші передбачені законодавством) та одноразових (грошова допомога на оздоровлення; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань; грошова компенсація за невикористані дні основних щорічних та додаткових відпусток, як учаснику бойових дій; одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби та інші передбачені законодавством) додаткових видів грошового забезпечення, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 Постанови № 704 (у редакції, чинній з 29 січня 2020 року).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Запропоновано позивачу у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення цього строку.
3. Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 21 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року - повернув позивачу.
4. Повертаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в указаній частині особі, яка її подала, Миколаївський окружний адміністративний суд указав, що в заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено поважні та об`єктивні обставини, які стали причиною порушення строків звернення до суду з вимогами з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року. При цьому, позивачем не заперечено, що при виключенні із списків особового складу відповідача ним отримано грошовий атестат.
5. За висновком суду першої інстанції початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову в частині вимог за період з 19 липня 2022 року слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що в цій справі відбулось шляхом вручення позивачу грошового атестата при звільненні.
6. Отже, Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з вимогами з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року.
7. Залишаючи без змін ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що 07 квітня 2023 року, отримавши розрахунковий документ, позивач мав почати вчиняти дії, щодо з`ясування правомірності нарахованого грошового забезпечення. Однак, як убачається з матеріалів справи, із запитом про те, який розмір прожиткового мінімуму застосовано при нарахуванні грошового забезпечення, позивач звернувся лише 10 жовтня 2025 року. У заяві про поновлення строку звернення до суду, позивач не наводить обґрунтувань та не зазначає поважних причин, які б унеможливлювали звернутись до суду у період з 01 жовтня 2023 року по 10 жовтня 2025 року.
8. З огляду на викладене, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду зауважила, що вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність належних поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вимогами за період 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року.
9. П`ятий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку із чим підстав для її скасування не вбачається.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
10. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також із порушенням права позивача на доступ до суду.
11. Скаржник указав, що суди попередніх інстанцій виходили з того, що перебіг строку звернення до суду розпочинається з моменту отримання позивачем грошового атестата 07 квітня 2023 року. Водночас, на переконання скаржника, такий висновок є помилковим, оскільки грошовий атестат містить лише підсумкові суми виплат і не відображає: застосований розмір прожиткового мінімуму; формулу розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням; нормативну базу, покладену в основу нарахувань. Таким чином, отримання грошового атестата не означало отримання інформації про протиправний механізм нарахування. Водночас суди фактично ототожнили момент отримання відомостей про нараховані суми грошового забезпечення з моментом, коли особа дізналася про порушення свого права, що не відповідає змісту частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
12. ОСОБА_1 зауважив, що лише 17 жовтня 2025 року, отримавши відповідь відповідача на свій запит, він вперше достовірно дізнався про застосування заниженого прожиткового мінімуму в розмірі 1762 грн, замість законодавчо встановленого, що і становить сутність порушення. До цього моменту порушення мало латентний характер і не могло бути виявлене без інформації, що перебувала у виключному володінні відповідача.
13. На думку скаржника, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували статтю 233 КЗпП України, формально визначили початок перебігу строку, не врахували латентний характер порушення, непропорційно обмежили право позивача на доступ до суду.
14. На підставі викладеного скаржник просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позиція інших учасників справи
15. На момент розгляду справи, відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 від відповідача до Верховного Суду не надходив.
16. Відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення.
Рух касаційної скарги
17. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 січня 2026 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 400/11952/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Витребував справу № 400/11952/25 із Миколаївського окружного адміністративного суду.
18. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу № 400/11952/25 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
19. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить із такого.
20. Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправними, на думку позивача, діями ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення з 29 січня 2020 року по 11 серпня 2021 року та з 25 лютого 2022 року по 07 квітня 2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.
21. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
22. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
23. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
24. Для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
25. Водночас сам факт належності спору до правовідносин публічної служби не є достатнім для автоматичного застосування місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, якщо предметом спору є належність, розмір або своєчасність виплати грошового забезпечення як винагороди за службу.
26. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
27. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не бачить підстав відступати від указаної правової позиції у межах цієї справи та надалі зауважує таке.
28. За висновком судів попередніх інстанцій позивач в частині позовних вимог із 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX).
29. Верховний Суд зазначає, що в постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) сформувала єдиний підхід до застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.
30. В означеній постанові Судова палата зазначила, що частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
31. Судова палата урахувала позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, яку неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема, у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
32. У підсумку Судова палата виснувала, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).
33. Застосовуючи означені підходи при вирішення цієї справи, Верховний Суд зазначає, що частково поділяє позицію судів попередніх інстанцій, зокрема, щодо необхідності застосування частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, до позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року.
34. Разом із цим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважує, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
35. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
36. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
37. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена дія).
38. Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
39. На переконання Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.
40. Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, постановленій Судовою палатою.
41. За обставинами цієї справи, лише з листа відповідача від 17 жовтня 2025 року позивач отримав інформацію про відповідні розрахунки грошового забезпечення. Іншої інформації матеріали справи не містять.
42. Посилання ж судів попередніх інстанцій про те, що про всі складові розрахунку при виключенні зі складу ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач дізнався під час ознайомлення з грошовим атестатом при звільненні і оскаржити відповідні дії/бездіяльність відповідача протягом 3 місяців з дати ознайомлення із цим атестатом не підкріплені належними доказами та не підтверджують обізнаність ОСОБА_1 щодо механізму нарахування коштів, що є предметом розгляду в цій справі. 
43. Крім того, наявність грошового атестата сама по собі не є безумовним доказом того, що позивач отримав письмове повідомлення про всі суми, нараховані та виплачені при звільненні.
44. Для визначення початку перебігу строку звернення до суду має значення не лише факт отримання позивачем певного розрахункового документа, а й зміст цього документа. Якщо документ містить лише підсумкові суми виплат, але не розкриває нормативні підстави нарахування, то сам факт його отримання не може автоматично свідчити про те, що особа дізналася або повинна була дізнатися саме про порушення права, яке становить предмет спору. 
45. Оскільки ці обставини судами попередніх інстанцій не встановлені, висновок про те, що отримання грошового атестата саме по собі свідчило про обізнаність позивача щодо порушення його права, є передчасним. Такий підхід не відповідає вимогам статті 242 КАС України щодо законності й обґрунтованості судового рішення та не забезпечує належної перевірки доводів позивача про латентний характер порушення.
46. За результатом установлення вказаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 07 квітня 2023 року та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.
47. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви у відповідній частині особі, яка її подала.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
48. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
49. Оскільки суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм права, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_2 у відповідній частині позивачу, оскаржувані судові рішення належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року скасувати, а справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська