ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1620/26 Справа № 214/74/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ільчука Д.Ю., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року встановлено, що 21.12.2025 року о 00.20 год. в м.Кривому Розі по вул. Ярослава Мудрого, 79, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «DACIA LOGAN» д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, дане правопорушення вчинено повторно протягом року постановою серії ЕНА 4596036 за ч. 2 ст. 126 КУпАП від 27.04.2025 року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1а ПДР.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з постановою суду 1-ї інстанції захисник Ільчук Д.Ю., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року. В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 отримав копію оскарженої постанови 26.02.2026 року, проте захисник Ільчук Д.Ю. з матеріалами справи ознайомився лише 19.03.2026 року після укладення договору про надання професійної правової допомоги від 13.03.2026 року. Після чого 20.03.2026 року через підсистему «Електронний суд» звернувся з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2026 року стосовно ОСОБА_1 та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена постанова судді є незаконною.
Звертає увагу, що в основу оскарженого рішення суддя поклав постанову від 27.04.2025 року, не встановивши чи набрала вона законної сили, не перевіривши факт її виконання, не врахувавши, що відсутні докази належного повідомлення особи про цю постанову.
Окремо звертає увагу, що суддею 1-ї інстанції допущено формальний підхід при розгляді справи, оскільки не досліджено належним чином докази; не перевірено їх допустимість; не викладено та не допитано осіб, які складали матеріали; допущено формальне посилання на документи; не надано детального аналізу доказам; не наведено пояснення, чому суд дійшов саме такого висновку.
Зауважує, що факт руху транспортного засобу на відеоматеріалах відсутній, а працівники поліції лише зобов`язали особу переїхати з одного місця на інше.
Вважає, що суддею допущено порушення вимог ст. 252 КУпАП при оцінці досліджених доказів. В порушення ст. 280 КУпАП суддя не навів переконливих доказів вини; не виключив сумніви; не застосував принцип презумпції невинуватості.
Зазначає, що суддею було невірно застосовано вимоги ст. 33 КУпАП (індивідуалізація покарання), оскільки суддя формально зазначив про врахування обставин, однак фактично їх не оцінив. Вважає, що суддею не враховано майновий стан особи, щире каяття, відсутність шкоди третім особам, відсутність обтяжуючих обставин.
Вважає накладене стягнення на ОСОБА_1 надмірно суворим, непропорційним, таким, що не відповідає меті адміністративного покарання. Наголошує, що позбавлення права керування строком на 5 років є крайнім заходом і повинно застосовуватися лише за наявності беззаперечних підстав.
Отже, вважає, що оскаржена постанова судді 1-ї інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на належних доказах, а тому підлягає скасуванню.

Позиції сторін в суді :

Особа, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ільчука Д.Ю. в судове засідання не з`явилися, будучи належно повідомленими про місце, день та час судового розгляду, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від яких не надходило.
Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь особи щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, а також строк, протягом якого особу може бути притягнуто до відповідальності в разі доведення її вини, та з огляду на те, що апелянтом не надано на розгляд суду будь-яких нових доказів, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомлених ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ільчука Д.Ю.

Висновки суду:

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги захисника разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що клопотання адвоката про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді 1-ї інстанції підлягає задоволенню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова судді 1-ї інстанції – залишенню без змін, виходячи з наступного. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 12 лютого 2026 року за участю ОСОБА_1 . З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію оскарженої постанови 26.02.2026 року (а.с.13-а), проте захисник Ільчук Д.Ю. з матеріалами справи ознайомився лише 19.03.2026 року (а.с.14), після укладення договору про надання професійної правової допомоги від 13.03.2026 року. З апеляційною скаргою захисник звернувся 20.03.2026 року, подавши через підсистему «Електронний суд» відповідну апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 .
Тож, ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника Ільчука Д.Ю. та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.
На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні за результатами їх дослідження та оцінки висновки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП наступає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно вимог пункту 2.1.а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За наслідками судового розгляду суддею 1-ї інстанції обгрунтовано встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме відомостями які містяться в:
протоколі про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 546501 від 21.12.2025 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с. 1); 
копії постанови серії ЕНА 4596036 від 27.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 2), 
рапорті інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №1 ППП в м. Кривий Ріг УПП лейтенанта поліції Г. Полковнікової (а.с. 3); 
довідці, що згідно наявних облікових баз ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 , дане посвідчення здане на зберігання, транспортний засіб належить ОСОБА_2 (а.с. 4);
диском з відеозаписами (а.с. 5), з яких вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб «DACIA LOGAN» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням саме ОСОБА_1 (Clip-0, починаючи з 00:19:58), який протягом всього часу спілкування з працівниками поліції не заперечував, що саме він керував транспортним засобом без посвідчення. На запитання працівників поліції пояснював, що після того, як за рішенням Київського суду у нього були вилученні права, він ніяк не може перездати іспит, вже сім разів здавав теорію (Clip-0, починаючи з 00:22:07). Назад права йому не повертали. Не заперечував щодо повідомлення працівника поліції, що стосовно нього вже складався адміністративний матеріал за керування транспортним засобом без відповідного посвідчення водія (Clip-0, починаючи з 00:29:25). Він розуміє, що він немає права керувати транспортним засобом, а також намагався домовитися з працівником поліції про те, щоб останній не складав стосовно нього адміністративний матеріал. ОСОБА_1 були оголошенні права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (Clip-0, починаючи з 00:28:18). Після оголошення складеного протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 поставив власноруч підписи без будь-яких заперечень (Clip-1, починаючи з 00:38:19).
Отже, враховуючи відомості вищезазначених письмових доказів та відеозаписів з нагрудної камери поліцейського, суддя 1-ї інстанції дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, апеляційний суд бере до уваги відомості копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4596036 від 27.04.2025р. за ч.2 ст.126 КУпАП, та пояснення самого ОСОБА_1 під час складання адміністративного матеріалу щодо фактичних обставин справи, що об`єктивно свідчить про безпідставність апеляційних доводів сторони захисту про необізнаність існування цієї постанови.
При цьому, сторона захисту не надала будь-яких відомостей про оскарження та скасування в установленому законом порядку постанови серії ЕНА №4596036 від 27.04.2025р. за ч.2 ст.126 КУпАП, а тому з огляду на приписи ст.288 КУпАП слід вважати, що вона набрала законної сили.
Отже, така процесуальна позиція сторони захисту, з урахуванням усіх доказів, що долучені до матеріалів цієї справи, розцінюється судом як обраний спосіб захисту та уникнення адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення.
Наявність нескасованої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №4596036 від 27.04.2025р. за ч.2 ст. 126 КУпАП свідчить про те, що суддя 1-ї інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто законно визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано доказів, які спростовують правильність висновків судді 1-ї інстанції, не містять їх і матеріали справи.
Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, на чому наголошує в апеляційній скарзі захисник, які могли би потягти необхідність скасування постанови судді 1-ї інстанції, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на викладене, зібрані у справі докази в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, що не спростовано доводами апеляційної скарги сторони захисту, а тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги, скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1) статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).
Отже, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суддя 1-ї інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості застосованого адміністративного стягнення до ОСОБА_1 як основного, так і додаткового, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Частиною 5 ст. 126 КУпАП встановлено, що за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , відповідно до вимог статті 33 КУпАП, суддя врахував характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
З урахуванням даних про особу правопорушника, характеру вчиненого правопорушення, суд слушно вважав, що відносно правопорушника ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років без оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки транспортний засіб «DACIA LOGAN» д.н.з. НОМЕР_1 яким керував ОСОБА_1 належить ОСОБА_2 .
Отже, застосовуючи до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу, суд визначив його розмір, встановлений санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП - в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн. Строк додаткового стягнення – позбавлення права керування транспортними засобами, суддею визначено у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, тобто на 5 років. Застосування цього додаткового стягнення за санкцією вказаної норми є обов`язковим.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Отже, адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 5 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.
Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Ільчуку Д.Ю. строк на апеляційне оскарження постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 рокустосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Апеляційну скаргу захисника Ільчука Д.Ю., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 рокупро притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя           Г.А. Гришин