ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 915/857/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
позивача - не з`явився
відповідача - 1 - не з`явився
відповідача - 2 - не з`явився
відповідача - 3 - не з`явився
відповідача - 4 - не з`явився
відповідача - 5 - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 (у складі колегії суддів: Богацької Н.С. (головуючого), Діброви Г.І., Ярош А.І.)
за позовом Миколаївської міської ради
до 1. Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни;
2. Красних Людмили Іванівни ;
3. Фізичної особи-підприємця Платонової Анни Володимирівни;
4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Октавиан";
5. ОСОБА_2 
про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нежитлове приміщення, визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна та визнання недійсним договору купівлі-продажу
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 01.06.2023 Миколаївська міська рада (далі - Рада, Позивач) звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни (далі - ФОП Глонза Т.Є. , Відповідачка-1, Скаржниця), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), Фізичної особи-підприємця Платонової Анни Володимирівни (далі - ФОП Платонова А.В.), Товариства з обмеженою відповідальністю "Октавиан" (далі - ТОВ "Октавиан") та Красних Людмили Іванівни (далі - Красних Л.І. ) та просила суд:
- зобов`язати Глонзу Т.Є. , ОСОБА_2 , Платонову А.В. усунути Раді перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 94 кв. м шляхом знесення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 (далі - спірне приміщення, нежитлове приміщення);
- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Глонзою Т.Є. право спільної часткової власності (розмір частки 1/3) на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1624350848101, державна реєстрація від 28.07.2020, запис за № 37512940);
- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ОСОБА_2 право спільної часткової власності (розмір частки 1/3) на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1624350848101, державна реєстрація від 28.07.2020, запис за № 37512796);
- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Платоновою А.В. право спільної часткової власності (розмір частки 1/3) на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1624350848101, державна реєстрація від 28.07.2020, запис за № 37513029);
- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за ТОВ "Октавиан" право власності на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1624350848101, державна реєстрація від 31.08.2018, запис за № 27719856);
- скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Красних Л.І. право власності на вказане нежитлове приміщення (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1624350848101, державна реєстрація від 15.08.2018, запис за № 27533749);
- визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 1285, 1286, виданий 29.08.2018, видавник: ТОВ "Октавиан", Красних Л.І. , приватний нотаріус Помазан Я.В.;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 1243, виданий 28.07.2020, видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Істрицька Г.В. від 28.07.2020.
1.2. Позов обґрунтований здійсненням на земельній ділянці комунальної власності самочинного будівництва. Так Рада зазначила, що 16.07.2007 нею передано в оренду ФОП Красних Л.І земельну ділянку площею 11 кв. м для тимчасового встановлення торгового кіоску поблизу житлового будинку АДРЕСА_2 . Строк дії договору сплив 16.07.2012 та в подальшому не продовжувався. Проте на цій земельній ділянці, без жодних на те правових підстав, ФОП Красних Л.І. здійснено будівництво об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 94 кв. м, яке в силу положень статті 376 Цивільного кодексу України вважається самочинним будівництвом, та згодом зареєстровано право власності на нього. У подальшому ФОП Красних Л.І. відчужила вказаний об`єкт на користь ТОВ "Октавиан", а останнє - на користь Глонзи Т.Є. , ОСОБА_2 та Платонової А.В . При цьому будівництво нежитлового приміщення протиправно здійснено і за рахунок самовільно зайнятої ділянки землі комунальної власності, оскільки його площа (94 кв. м) значно перевищує площу орендованої земельної ділянки за Договором оренди (11 кв. м).
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2024 у задоволенні позову Ради відмовлено повністю.
2.2. Мотивами місцевого господарського суду є не доведення Позивачем, яку саме земельну ділянку територіальної громади м. Миколаєва зайнято об`єктом самочинного будівництва та факт його побудови саме Глонзою Т.Є. , ОСОБА_2 та Платоновою А.В. або за їх рахунок.
2.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 апеляційну скаргу Ради задоволено частково, рішення Господарського суду Миколаївської області від 07.03.2024 скасовано частково та викладено його резолютивну частину в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Зобов`язати ФОП Глонзу Т.Є., ОСОБА_2 та ФОП Платонову А.В. усунути Миколаївській міській раді перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 94 кв. м шляхом знесення нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . В решті позову відмовити".
2.4. Така постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що знесення самочинно побудованого спірного об`єкта нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 Цивільного кодексу України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво. 
Апеляційний суд зазначив, що оскільки формулювання положень вказаної статті закону виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, то якщо належний власник земельної ділянки не надавав згоди на будівництво на його земельній ділянці об`єкта нерухомого майна, він має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав як власника земельної ділянки згідно частини другої статті 152 Земельного кодексу України. Також у постанові апеляційного суду з посиланням на практику Верховного Суду акцентовано, що не є визначальним хто саме є забудовником спірного нерухомого майна, оскільки належним відповідачем у такій категорії спорів є останній набувач прав на об`єкт самочинного будівництва.
Стосовно інших позовних вимог Південно-західний апеляційний господарський суд виснував про неналежність та неефективність обраних Радою способів захисту і з урахуванням цих мотивів залишив рішення місцевого господарського суду про відмову в позові у цій частині без змін.
2.5. ФОП Глонза Т.Є. не погодилася з такою постановою суду апеляційної інстанції та скористалася правом її касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 15.04.2026 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі ФОП Глонза Т.Є. просить Суд скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.
3.3. Доводами касаційної скарги Скаржниця визначила неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.12.2024 у справі № 754/446/22 та від 11.03.2025 у справі № 922/647/22 (щодо врахування судами принципу добросовісності поведінки учасників справи), а також недослідження факту самочинності спірного будівництва та встановлення такого факту на підставі листа ФОП Амеліної М.О. на противагу технічному паспорту від 30.07.2028.
3.4. У відзиві на касаційну скаргу Миколаївська міська рада просить Суд залишити її без задоволення, а постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 - без змін. Рада зазначає про необґрунтованість касаційної скарги та звертає увагу, серед іншого, на встановлену судом апеляційної інстанції обставину того, що відповідно до пункту 2.2 Договору оренди землі від 16.07.2007, укладеного між нею та ФОП Красних Л.І., земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів, а також без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно та без права передачі в суборенду.
Додатково Рада просить проводити судове засідання у справі без участі її представника.
3.5. Інші учасники справи правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористалися.
3.6. 06.05.2026, у день судового засідання, через підсистему "Електронний суд" до Суду надійшло клопотання представника Скаржниці про відкладення розгляду справи, яке мотивоване розірванням договору про надання правової допомоги та укладенням такого договору з іншим представником - адвокатом Власенком С.О.
Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Згідно зі статтею 56 Господарського процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто або через представника. Особиста участь особи у справі не позбавляє її права мати в цій справі представника. При цьому кількість представників, яким надається право представляти особу у судовому процесі, законодавчо не обмежена.
Крім того, відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що стаття 300 Господарського процесуального кодексу України встановлює межі касаційного перегляду справи виключно доводами та вимогами касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому суд касаційної інстанції не має права збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Заявниця клопотання про відкладення ФОП Глонза Т.Є. є одночасно і заявницею касаційної скарги, тому була вправі сформувати свою позицію у вказаному процесуальному документі та подати у передбачений процесуальним законом строк зміни і доповнення. Водночас доводи касаційної скарги вже не можуть бути змінені чи/та доповнені іншим представником після закінчення такого строку, в тому числі і в судовому засіданні.
Крім того колегія суддів критично оцінює і дії, пов`язані з заміною представника та подання клопотання про відкладення на цій підставі безпосередньо у день судового засідання, як такі, що не повною мірою відповідають стандартам добросовісної процесуальної поведінки та неприпустимості зловживання процесуальними правами.
При цьому посилання на справу "Бартая проти Грузії" не може бути визнано релевантним з огляду на стадію судового процесу, поведінку заявниці та її представників, відсутність обґрунтування щодо неможливості явки адвоката у судове засідання, наведення відповідних доводів та мотивів як Суду, так і іншим учасникам процесу та, як наслідок, прийняття Судом обґрунтованого рішення щодо наявності підстав для відкладення судового засідання.
З огляду на наведені вище приписи законодавства та враховуючи, що Скаржниця була належним чином та завчасно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, а відповідно до ухвали Верховного Суду від 15.04.2026 про відкриття провадження у справі № 915/857/23 явка учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи на іншу дату.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 15.06.2007 між Радою (Орендодавець) та ФОП Красних Л.І. (Орендар) укладено Договір оренди землі, відповідно до пунктів 1.1., 2.1., 2.2. якого Рада на підставі рішення від 25.04.2007 № 12/48 передає, а ФОП Красних Л.І. приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 11 кв. м для тимчасового встановлення та обслуговування торгового кіоску поблизу житлового будинку № АДРЕСА_1 у місті Миколаєві без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно та без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів.
Договір оренди діє протягом 5 років з дати його державної реєстрації, а після закінчення строку його дії Орендар має переважне право поновлення на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про такий намір.
Пунктом 5.1 Договору оренди обумовлено, що земельна ділянка передається в оренду для тимчасового встановлення та обслуговування торгового кіоску.
Відповідно до пункту 12.2 Договору його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Невід`ємною частиною Договору оренди є план земельної ділянки, в якому зазначено її кадастровий номер: 4810136900:01:041:0020 (пункт 14.5).
Договір зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.07.2007 за № 040700100381. 
4.2. Як встановили суди та не заперечується учасниками справи, строк дії Договору сплив 16.07.2012 та в подальшому не продовжувався.
4.3. У подальшому 17.08.2018 державним реєстратором зареєстровано за Красних Л.І. право приватної власності на нежитлове приміщення літ."А" загальною площею 94 кв. м по АДРЕСА_1 (державна реєстрація від 15.08.2018, запис за № 27533749), про що свідчить наявна у справі Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Підставою для такої реєстрації права власності зазначено інформаційну довідку (серія та номер: 1180, видана: 30.07.2018, видавник: ФОП Амеліна Маргарита Олександрівна, кваліфікаційний сертифікат АЕ№002534), технічний паспорт (серія та номер: 1180, виданий 30.07.2018, видавник: ФОП Амеліна Маргарита Олександрівна), рішення органу місцевого самоврядування про надання адреси №64р від 03.08.2018.
4.4. З наявного у матеріалах справи протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Октавиан" від 23.08.2018 № 4 вбачається, що одна з його засновників Красних Л.І. вносить в рахунок своєї частки майновий вклад у розмірі 240 626 грн, а саме нежитлове приміщення літ. "А", розташоване по АДРЕСА_1 . Так 29.08.2018 між Красних Л.І. та ТОВ "Октавиан" складено та підписано Акт приймання-передачі майна, відповідно до якого Красникх Л.І. внесла майновий вклад та передала до статутного фонду ТОВ "Октавиан" для подальшої передачі на баланс цього товариства спірне нежитлове приміщення, що складає 17,11% його статутного капіталу. Акт посвідчено нотаріально, а 31.08.2018 державним реєстратором зареєстровано за ТОВ "Октавиан" право приватної власності на спірне нежитлове приміщення.
Визнання недійсним вказаного Акта приймання-передачі є однією з позовних вимог Ради у цій справі, у задоволенні якої судами відмовлено з огляду, зокрема, на те, що Рада не є учасником цього правочину та не довела спричинення порушення Актом будь-яких її прав чи інтересів.
4.5. Згодом 28.07.2020 між ТОВ "Октавиан" (продавець) та Глонзою Т.Є. , ОСОБА_2 , Платонової А.В. (покупці) укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передає у спільну часткову власність (продає по 1/3 кожному) Глонзі Т.Є. , ОСОБА_2 та Платоновій А.В. нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
4.6. Як зазначили суди, у пунктах 1.3-1.4 вказаного договору від 28.07.2020 обумовлено, що предмет договору загальною площею 94 кв. м розташований на земельній ділянці, яка має площу 0,0011 га та кадастровий номер 4810136900:01:041:0020 і знаходиться у комунальній власності.
4.7. На підставі вказаного договору 28.07.2020 державним реєстратором зареєстровано за Глонзою Т.Є. , ОСОБА_2 та Платоновою А.В. право приватної власності на спірне нежитлове приміщення з розміром частки 1/3 у кожного, що підтверджується наявною у справі та дослідженою судами інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, а також матеріалами реєстраційної справи, наданої суду апеляційної інстанції на виконання його ухвали. При цьому в матеріалах вказаної справи наявний лист ФОП Амеліної М.А. від 12.10.2021, адресований керуючому справами Виконавчого комітету Ради, у якому ФОП Амеліна М.А. повідомила, що інвентаризація об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , нею не здійснювалася, а технічний паспорт № 1180 від 30.07.2018 та інформаційна довідка №1180 від 30.07.2018 не видавалися.
4.8. Суди за результатами вивчення наявних у справі матеріалів також зазначили, що з вказаного питання ані розпорядження Миколаївського міського голови, ані рішення Ради та/або її виконавчого комітету від 03.08.2018 за № 64 р не приймалося. Так само, з посиланням на листи Департаменту архітектури та містобудування Ради та Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації, суди зазначили, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а також довідки з присвоєнням окремої адреси по АДРЕСА_1 , останнім не видавалися.
4.9. У матеріалах цієї справи № 915/857/23 містяться також оцінені судами лист Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 19.08.2021, у якому останнє повідомило, що пошуком даних в Реєстрі будівельної діяльності за реквізитами спірної адреси відомостей щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не знайдено; лист Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2021 з повідомленням, що технічна інвентаризація за адресою: м. Миколаїв, АДРЕСА_3 ним не проводилася, матеріали технічної інвентаризації, проведеної ФОП Амеліною М.А., до Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" не надходили; Акт від 01.06.2020 обстеження комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів зайнятих земельних ділянок, у якому зазначено про розташування за спірною адресою нерухомого майна (нежитлового приміщення) загальною площею 94 кв. м. Комісією також встановлено, що споруда частково розташована на земельній ділянці, право користування якою відсутнє, а внаслідок розміщення цієї споруди порушуються вимоги ДБН В.2.2-23:2009 (щодо планувального розриву до сусідніх будівель та споруд) та ДБН В.2.2-12:2019 (протипожежні відстані не витримано).
4.10. З урахуванням вищенаведених доказів місцевий господарський суд виснував про недоведеність Радою, яку саме земельну ділянку комунальної власності зайнято самочинним будівництвом, та ким саме таке будівництво здійснено. Проте суд апеляційної інстанції зазначив, що земельна ділянка під спірним об`єктом належить до комунальної власності в силу її територіального розташування в межах населеного пункту. 
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника. Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах, зокрема, від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 15.01.2026 у справі № 916/411/23, від 04.02.2026 у справі № 920/1557/24 та інших. 
5.4. У справі, що переглядається, предметом касаційного розгляду є судове рішення апеляційного суду виключно в частині задоволення позовної вимоги Ради про зобов`язання ФОП Глонзи Т.Є., ОСОБА_2. та ФОП Платонової А.В. усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення.
5.6. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, передбачених пунктами 1 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме щодо зазначеного Скаржником неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.12.2024 у справі № 754/446/22 та від 11.03.2025 у справі № 922/647/22 (щодо застосування судами принципу добросовісності поведінки учасників справи), а також недослідження факту самочинності спірного будівництва та встановлення такого факту на підставі листа ФОП Амеліної М.О. на противагу технічному паспорту, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України
5.7. У наведених Скаржницею постановах Верховного Суду, висновки у яких, на її думку, неправильно застосовані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, викладено правові позиції щодо застосування принципу добросовісності при оцінці поведінки набувача спірного об`єкта нерухомості. 
Зокрема, Верховний Суд у наведених ФОФ Глонза Т.Є. справах виснував, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
5.8. Водночас колегія суддів звертає увагу, що Скаржницею не обґрунтовано неправильного застосування вищенаведених висновки Верховного Суду при ухваленні постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, зокрема і з огляду на наступне.
5 9. У позовній заяві Рада вимагає усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта з огляду на те, що його здійснено на земельній ділянці комунальної власності, яка у користування під таку забудову не передавались.
Так суди попередніх інстанцій встановили, що 16.07.2007 між Радою та ФОП Красних Л.І. укладено договір оренди земельної ділянки для площею 11 кв. м для тимчасового встановлення та обслуговування торгового кіоску, при цьому зазначено, що земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів, а також без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно та без права передачі в суборенду.
У подальшому 17.08.2018 за Красних Л.І. зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення літ."А" загальною площею 94 кв. м, яке було відчужено ТОВ "Октавиан" (29.08.2018), а згодом останнім - ФОП Глонзі Т.Є. , ОСОБА_2 та ФОП Платоновій А.В. (28.07.2020).
5.10. Щодо визначення належного відповідача за позовом власника земельної ділянки про знесення об`єкта самочинного будівництва Суд звертає увагу на таке.
160. Як встановлено судами попередніх інстанцій, на земельній ділянці, що належить до комунальної власності, здійснено самочинне будівництво, яке порушує права власника земельної ділянки - територіальної громади міста Миколаєва, представницьким органом якої є Рада (Позивач у справі).
5.11. Законом встановлено, що власник земельної ділянки, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
5.12. Відповідно до частини другої статті 212 Земельного кодексу України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
5.13. Негаторний позов пред`являється у випадках, коли власник має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення третьої особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпоряджання річчю.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Звернення з негаторним позовом спрямоване на відновлення суб`єкта речового права у попередньому стані. Вимоги за негаторним позовом полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Негаторний позов може бути пред`явлений впродовж всього строку тривання відповідного порушення. Такі правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформувала у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16.
Вимога про знесення майна, яке власник земельної ділянки вважає самочинним будівництвом, є різновидом негаторного позову власника земельної ділянки з усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою.
5.14. Статтею 376 Цивільного кодексу України регламентовано правовий режим самочинного будівництва. Частиною другою статті 212 Земельного кодексу України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з боку суб`єктів, які створюють такі перешкоди.
Отже, враховуючи негаторний характер позову власника земельної ділянки, обов`язок з приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, покладається на особу, яка чинить такі перешкоди на момент звернення власника земельної ділянки з позовом до суду. Такі правові висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21.
Висновки щодо способу захисту прав власника земельної ділянки у разі зведення на ній самочинного будівництва шляхом задоволення вимоги про знесення самочинно побудованого нерухомого майна є усталеними в судовій практиці Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, від 20.07.2022 у справі №923/196/20, Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 910/14328/17, від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17, від 02.06.2021 у справі № 910/14524/19).
5.15. Згідно з частиною другою статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на нього. Тобто на об`єкт самочинного будівництва не виникає право власності як на нерухому річ. Зміна правового режиму самочинного будівництва може бути здійснена виключно на підставі рішення суду в порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України.
5.16. Частиною четвертою статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Зазначена норма покладає обов`язок щодо знесення об`єкта самочинного будівництва на особу, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Такою є особа, яка має юридичні права на об`єкт самочинного будівництва. До визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва судом в порядку, встановленому статтею 376 Цивільного кодексу України, статус об`єкта самочинного будівництва не змінюється.
5.17. З урахуванням викладеного, внаслідок укладення 29.08.2018 та 28.07.2020 договорів щодо відчуження спірного об`єкту нерухомості, у нинішніх його набувачів (ФОП Глонзи Т.Є., ОСОБА_2. та ФОП Платонової А.В.) не виникає право власності на нерухому річ, оскільки право на нерухому річ першочергово не виникло у Красних Л.І. як у особи, яка здійснила самочинне будівництво, тому, як наслідок, таке право не може бути передане іншим особам. За таких обставин ФОП Глонза Т.Є., ОСОБА_2. та ФОП Платонова А.В. користуються земельною ділянкою без відповідних правових підстав, а їх дії є самовільним зайняттям земельної ділянки. 
Оскільки на спірній земельній ділянці розташовані об`єкти самочинного будівництва, які належать останнім та зареєстровані за ними, це створює перешкоди для власника земельної ділянки.
5.18. Як уже зазначалося, обов`язок знести об`єкт самочинного будівництва має розглядатися в контексті правового захисту права власності на земельну ділянку.
5.19. В такий спосіб Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у цій справі № 915/857/236 про те, що відповідачами за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва мають бути особи, які чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою (останні набувачі).
5.20. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 зауважила, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Також суд під час розгляду справи зможе оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів. Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.
5.21. З урахуванням викладеного апеляційний суд у оскаржуваній ФОП Глонзою Т.Є. постанові правильно виснував, що належними відповідачами у цій справі за вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва є ФОП Глонза Т.Є., ОСОБА_2. та ФОП Платонова А.В., оскільки саме ці особи є останніми набувачами прав на об`єкт самочинного будівництва та чинять перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
5.22. Крім того, апеляційний суд дослідив обставини, що стосуються добросовісності набуття права власності на спірне нерухоме майно та його відчуження, та при цьому зазначив, що сама по собі правова природа добросовісності означає, що особа, придбаваючи той чи інший актив, не знала і, проявивши розумну обачність, не могла знати про те, що актив є проблемним та існують права та претензії третіх осіб на нього. 
Натомість за обставинами цієї справи Скаржниця та інші співвласники спірного об`єкта будівництва, проявивши розумну обачність та ознайомившись з документами, не були позбавлені можливості дізнатися про його самочинність, зокрема відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку під об`єктом, кратне перевищення площі ділянки, раніше наданої для тимчасового встановлення торгового кіоска без права оформлення правовстановлюючих документів, відносно площі об`єкта будівництва тощо. 
При цьому посилання Скаржниці виключно на обставини наявності інформації про спірний об`єкт у відповідних державних реєстрах, за встановлених інших обставин справи, не враховує усталену практику Верховного Суду про визнання об`єктів будівництва самочинними.
5.23. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, обов`язковість судового рішення, неприпустимість зловживання процесуальними правами (частина третя статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Дії учасників цивільних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом та означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Такі правові висновки викладені у численних постановах суду касаційної інстанції, зокрема і в зазначених Скаржницею у касаційній скарзі, та обґрунтовано застосовані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови.
5.24. З огляду на те, що мотиви апеляційного суду не суперечать, а, навпаки, узгоджуються з усталеною судовою практикою щодо застосування принципу добросовісності, Верховний Суд відхиляє доводи Скаржниці, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як підстави для зміни чи скасування постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026.
В цьому контексті Суд звертає увагу, що необхідність дотримання критеріїв розумної обачності відповідає підходу ЄСПЛ, застосованому у справі "Нога проти України". При цьому відповідно до усталеної практики ЄСПЛ захисту підлягає лише право або інтерес, набуті на законних підставах та такі, що мають достатнє підґрунтя у національному праві. Водночас здійснене відповідачами у цій справі самовільне будівництво, пов`язане із зайняттям чужої земельної ділянки без належної правової підстави, таким критеріям не відповідає.
Крім того, у порядку obiter dictum колегія суддів зазначає, що як для Скаржниці, так і для інших відповідачів упродовж усього процесу була наявна можливість вимагати від продавця належної компенсації відповідних витрат, пов`язаних зі спірним майном. На це, зокрема, звертав увагу ЄСПЛ у справах "Ібраґімбейов та інші проти Азербайджану", "Дзвонар проти України", а також Велика Палата Верховного Суду у справі № 908/2388/21.
Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України
5.25. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
5.26. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
5.27. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ФОП Глонза Т.Є. зазначила, що період побудови спірного об`єкта має підтверджуватися лише технічним паспортом № 1180 від 30.07.2018, у той час як суд апеляційної інстанції оцінив та врахував лист виконавця цього паспорта ФОП Амеліної М.А. з інформацією, що інвентаризація об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою м. Миколаїв, АДРЕСА_4, нею не здійснювалася, технічний паспорт № 1180 від 30.07.2018 та інформаційна довідка №1180 від 30.07.2018 - не видавалися.
5.28. Як вбачається з мотивів судових рішень у справі, судами досліджено та оцінено у сукупності наявні у матеріалах справи лист ФОП Амеліної М.А. від 12.10.2021, адресований керуючому справами Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому ФОП Амеліна М.А. повідомила, що інвентаризація спірного об`єкта нерухомого майна нею не здійснювалася, технічний паспорт № 1180 від 30.07.2018 та інформаційна довідка №1180 від 30.07.2018 не видавались; лист від 18.08.2021 Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради з інформацією, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_3, а також довідки з присвоєнням окремої адреси по АДРЕСА_3, ним не надавалися; лист Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 19.08.2021, у якому останнє повідомило, що пошуком даних в Реєстрі будівельної діяльності за реквізитами спірної адреси відомостей щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не знайдено; лист Комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 10.09.2021 з повідомленням, що технічна інвентаризація за адресою: м. Миколаїв, АДРЕСА_3 ним не проводилася, матеріали технічної інвентаризації, проведеної ФОП Амеліною М.А., до підприємства не надходили; Акт від 01.06.2020 обстеження комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів зайнятих земельних ділянок, у якому зазначено про розташування за спірною адресою нерухомого майна (нежитлового приміщення) загальною площею 94 кв. м. Комісією також встановлено, що споруда частково розташована на земельній ділянці, право користування якою відсутнє, а внаслідок розміщення цієї споруди порушуються вимог ДБН В.2.2-23:2009 (щодо планувального розриву до сусідніх будівель та споруд) та ДБН В.2.2-12:2019 (протипожежні відстані не витримано).
Суди за результатами вивчення наявних у справі матеріалів також зазначили, що з вказаного питання ані розпорядження Миколаївського міського голови, ані рішення Ради та/або її виконавчого комітету від 03.08.2018 за № 64 р не приймалося. Так само, з посиланням на листи Департаменту архітектури та містобудування Ради та Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської обласної державної адміністрації суди зазначили, що містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а також довідки з присвоєнням окремої адреси по АДРЕСА_1, останнім не видавалися.
Крім того судами встановлено та учасниками справи не заперечується значне перевищення площі спірного об`єкта будівництва відносно площі земельної ділянки (94 кв. м та 11 кв. м.), що, за висновками апеляційного суду, також свідчить про наявність перешкод у використанні Радою земельної ділянки комунальної власності.
5.29. Оцінка доказів "у їх сукупності" - це фундаментальний принцип процесуального права (цивільного, кримінального, адміністративного), згідно з яким суд не просто розглядає кожен доказ окремо, а аналізує їх взаємозв`язок, відповідність та спільну здатність підтвердити або спростувати обставини справи. Одним з основних положень принципу оцінки доказів у сукупності є всебічність та об`єктивність: суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
5.30. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про безпідставність доводів Скаржниці щодо ненадання судом апеляційної інстанції оцінки обставинам, які свідчать про самочинний характер спірного об`єкта самочинного будівництва.
5.31. Зважаючи на викладене та беручи до уваги, що у цій справі не підтвердилися визначені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для скасування постанови апеляційного суду за пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
5.32. Інші доводи касаційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.
5.33 В такий спосіб, перевіривши застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про правильне застосування усталених правових висновків з питань, порушених у касаційній скарзі та, як наслідок, про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026. 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За вимогами пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Звертаючись із касаційною скаргою, ФОП Глонза Т.Є. не спростувала наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довела неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування ухваленої постанови.
6.5. Враховуючи межі перегляду справи судом касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи Скаржниці не підтвердилися під час касаційного провадження та не спростовують висновків апеляційного суду, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваної постанови немає.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржницю.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Глонзи Тетяни Євгенівни залишити без задоволення.
2. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 у справі № 915/857/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко