ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2026 року
м. Київ
справа № 758/11900/19
провадження № 61-1816св26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя - доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович,
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Універсал Банк», ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, ухвалену у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Борисової О. В., Голуб С. А.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст подання
У червні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я. В. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Подання мотивовано тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, яке складається з виконавчого провадження № 77913510 з примусового виконання виконавчого листа № 758/11900/19 від 06 грудня 2024 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судового збору в розмірі 45 700,04 грн, та виконавчого провадження № 77913511 з примусового виконання виконавчого листа № 758/11900/19 від 06 грудня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 033-2008-959 від 31 березня 2008 року у загальному розмірі 108 580,85 доларів США (у тому числі: прострочена заборгованість - 29 764,17 доларів США, сума дострокового стягнення - 47 068,52 доларів США, відсотки - 29 338,44 доларів США, підвищені відсотки - 2 409,72 доларів США).
На підставі заяв представника стягувача АТ «Універсал Банк» від 24 квітня 2025 року, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець Бережний Я. В. 25 квітня 2025 року виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень № 77913510 та № 77913511.
У ході виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що у боржниці наявне незареєстроване в установленому законом порядку нерухоме майно, а саме квартира загальною площею 34,00 кв.м (житлова площа 16,20 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як інших коштів, рухомого або нерухомого майна, достатніх для повного виконання рішення, у боржниці не виявлено, самостійно рішення вона не виконує, а вжитими заходами примусового виконання фактично виконати рішення в повному обсязі не вдалося.
Враховуючи викладене, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я. В. на підставі статті 440 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та Закону України «Про виконавче провадження» просив суд звернути стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме на квартиру загальною площею 34,00 кв.м, житловою площею 16,20 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 виконавчих листів № 758/11900/19, виданих 06 грудня 2024 року Подільським районним судом м. Києва.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року, постановленою у складі судді Ковбасюк О. О., подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я. В. задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: на квартиру, загальною площею 34,00 кв.м, житловою площею 16,20 кв.м, що розташована за адресою:    АДРЕСА_1 , з метою примусового виконання в рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 виконавчого листа № 758/11900/19 від 06 грудня 2024 року, виданого Подільським районним суд м. Києва.
Задовольняючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції виходив
з того, що ОСОБА_1 має заборгованість та є власницею нерухомого майна,
яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Це підтверджується відповіддю КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-5855 від 16 червня 2025 року, наданою на запит приватного виконавця № 7750-77913511/2 від 12 травня 2025 року, яким долучено копію договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А. М. та зареєстрованого за № 2548, а також технічну документацію на вказане житло.
Враховуючи, що грошове зобов`язання боржниці не виконано, кошти не сплачено, борг не погашено, а іншого майна, на яке можливо звернути стягнення,
за ОСОБА_1 не значиться, суд дійшов висновку про обґрунтованість
вимог приватного виконавця щодо звернення стягнення на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 , для подальшого погашення заборгованості.
До спірних правовідносин суд застосував положення статті 440 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».
Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каленського І. Б., задоволено. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року скасовано. У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я. В. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення подання приватного виконавця, апеляційний суд зазначив, що застосування положень частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення. Такий захід може бути застосований виключно у разі, якщо виконавцем вичерпано всі передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення за рахунок іншого майна боржниці.
Приватним виконавцем не доведено наявності обставин, які свідчать про неможливість примусового виконання рішення суду за рахунок іншого майна ОСОБА_1 , зокрема квартири АДРЕСА_2 . Вказане майно передано в іпотеку АТ «Універсал Банк» на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Оскільки іпотека
є чинною, а предмет іпотеки (належна відповідачці на праві власності квартира)
як об`єкт цивільних прав не припинив існування в первісному стані,
відповідачка        ОСОБА_1 позбавлена можливості розпорядитися ним без згоди іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є дійсним та не скасованим. 
При цьому суд врахував відповідну практику Верховного Суду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
12 лютого 2026 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи №  58/11900/19. 
27 березня 2026 року матеріали цивільної справи № 758/11900/19 надійшли до Верховного Суду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі АТ «Універсал Банк» просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року та залишити в силі ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові дійшов помилкового висновку про можливість виконання рішення суду за рахунок предмета іпотеки, безпідставно ототожнивши встановлений порядок із положеннями статті 39 Закону України «Про іпотеку».
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року задоволено позов АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Отже, способом виконання цього судового рішення є саме стягнення грошових коштів, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. АТ «Універсал Банк» лише має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна, на яке послався апеляційний суд як на підставу для задоволення скарги боржниці. 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 15 березня 2026 року,  ОСОБА_1  просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року ? без змін.
Боржниця зазначає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано встановив недоведеність приватним виконавцем відсутності іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, тому висновок суду про передчасність звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно є правомірним. 
На думку ОСОБА_1 , банк фактично намагається звернути стягнення на іншу квартиру, оминаючи встановлений механізм іпотеки, а сама касаційна скарга спрямована на перегляд встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та переоцінку доказів.
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до Верховного Суду 17 березня 2026 року, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я. В. просить задовольнити касаційну скаргу АТ «Універсал Банк», скасувати постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року та залишити в силі ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року.
Вказує, що ним на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, вжито вичерпних заходів, які спрямовані на примусове виконання виконавчих листів № 758/11900/19, виданих 06 грудня 2024 року Подільським районним судом м. Києва. Водночас вжитими приватним виконавцем заходами не вдалося виявити кошти та інше майно боржниці, на яке можливо звернути стягнення, і, таким чином, фактично виконати вказане рішення суду.
Звертає увагу, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування зупиняється дія статей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону щодо іпотечного нерухомого майна фізичних осіб за споживчими кредитами. Тому під час воєнного стану приватний виконавець не має права вчиняти виконавчі дії щодо такого майна.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у цій справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 033-2008-959 від 31 березня 2008 року в загальному розмірі 108 580,85 доларів США. Відповідно, способом та порядком виконання вказаного судового рішення є виключно стягнення суми заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я. В. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_1, яке складається з:
1) виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 758/11900/19, виданого 06 грудня 2024 року Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» судового збору в розмірі 45 700,04 грн;
2) виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 758/11900/19, виданого 06 грудня 2024 року Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором № 033-2008-959 від 31 березня 2008 року в загальному розмірі 108 580,85 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 29 764,17 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту - 47 068,52 доларів США; відсотків - 29 338,44 доларів США; підвищених відсотків - 2 409,72 доларів США.
Вказані виконавчі провадження відкрито приватним виконавцем на підставі заяв представника стягувача АТ «Універсал Банк» Сахабутдінова В. Ю. від 24 квітня 2025 року, про що винесено відповідні постанови
Зазначеними постановами боржницю також зобов`язано подати приватному виконавцю протягом п`яти робочих днів із дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно за формою, встановленою Міністерством юстиції України, зокрема про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні їй від інших осіб, а також попереджено боржницю про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У заяві від 24 квітня 2025 року про відкриття виконавчого провадження представник стягувача Сахабутдінов В. Ю. повідомив приватного виконавця, що згідно з листом КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-2180 від 28 лютого 2025 року за боржницею ОСОБА_1 на праві власності зареєстрована квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А. М. та зареєстрованого за № 2548.
Зазначене підтверджується відповіддю КП КМР «КМ БТІ» № 062/14-5855 від 16 червня 2025 року, наданою на запит приватного виконавця № 7750-77913511/2 від 12 травня 2025 року.
З метою перевірки належної реєстрації вищезазначеного майна боржниці приватним виконавцем отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, якою встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про право власності ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні записи про право власності, зареєстроване за будь-якими іншими особами, на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скаргаАТ «Універсал Банк» не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У пункті 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (частина п`ята статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
У частині шостій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Застосування судом частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише тоді, коли виконавець вичерпав усі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження № 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц (провадження № 61-19786св18), від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20), від 29 лютого 2024 року у справі № 309/3522/22 (провадження № 61-12925св23).
Тлумачення частини десятої статті 440 ЦПК України дає підстави зробити висновок про те, що лише щодо майна боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із поданням про вирішення питання про звернення стягнення і суд ухвалює відповідне судове рішення.
У справі, що розглядається, апеляційний суд встановив, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 003-2008-959 від 31 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна (квартири) від 31 березня 2008 року. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г. В. та зареєстрований в реєстрі за № 747. Відповідно до його умов ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 . Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 90,40 кв.м, житловою площею 46,70 кв.м і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чігріною Г. В. 31 березня 2008 року за реєстровим № 746.
Таким чином, у ОСОБА_1 наявне нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 , яка є предметом іпотеки, що свідчить про можливість звернення стягнення на це майно з метою забезпечення виконання судового рішення.
Відповідно до пункту 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на нерухоме майно, оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після дня набрання чинності Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX, або за договорами, до яких після цієї дати за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.
Вказані приписи закону застосовуються за наявності таких критеріїв: нерухоме майно належить фізичній особі; нерухоме майно передано в іпотеку за споживчим кредитом; зобов`язання виникло за договорами, укладеними до 17 березня 2022 року, за умови, що після 17 березня 2022 року до них не вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів чи штрафних санкцій.
Норма пункту 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» має ретроспективний характер: дія статей 37, 38, 40, 41, 47 цього Закону зупиняється, починаючи з 24 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Крім того, пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» не містить посилання на статтю 39 цього Закону про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Зупинено лише дію статей 41, 47 у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах. 
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що іпотекодержатель у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення не позбавлений права звернутися до суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки.
Мораторій на звернення стягнення на іпотечне майно не скасовує іпотечне забезпечення, не змінює правову природу забезпеченого зобов`язання і не створює для кредитора права на альтернативне забезпечення, а лише відтерміновує можливість реалізації предмета іпотеки на період дії в Україні воєнного стану.
У справі, що розглядається, апеляційним судом встановлено, що іпотека не припинена, а предмет іпотеки - належна ОСОБА_1 на праві власності квартира  АДРЕСА_2 , як об'єкт цивільних прав не припинила існувати в первісному стані. Відповідачка позбавлена можливості розпорядитися предметом іпотеки без згоди іпотекодержателя. Запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є дійсним та не скасовано.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що приватним виконавцем не доведено наявності обставин, які свідчать про неможливість примусового виконання рішення суду за рахунок майна боржника, зокрема квартири АДРЕСА_2 , яку передано в іпотеку АТ «Універсал Банк» на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 003-2008-959 від 31 березня 2008 року.
Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що звернення приватного виконавця із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, згідно зі статтею 440 ЦПК України, є передчасним.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки, які обґрунтовано викладені в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції, правильне застосовування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності постанови суду апеляційної інстанції та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскільки колегія суддів встановила, що оскаржувану постанову апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, тому її, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуАкціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді: Ю. В. Черняк 
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник