ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

04.06.2026	м. Суми	Справа № 920/146/26	
Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/146/26
за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Суми (вул. Г. Кондратьєва, 79, 
м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891)
в інтересах держави в особі позивача:
Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної
адміністрації (вул. Шишкарівська, 9, м. Суми, 40030, 
код ЄДРПОУ 04014045)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д»
(Хмельницьке шосе, 82, офіс 9.1 б, м. Вінниця, Вінницький район,
Вінницька область, 21036, код ЄДРПОУ 40157494)
про стягнення 7 427 089 грн 77 коп.,

прокурор: Васянович М.В.,
від позивача: Дядькова Н.Г.,
від відповідача: не прибув,
при секретарі судового засідання Ляскевич М.О.,

Суть спору. 02.02.2026 прокурор звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд:
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» на користь Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації пеню у розмірі 3 419 240,69 грн за договором про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 №31.
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» на користь Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації інфляційні втрати у розмірі 3 127 979,57 грн за договором про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 № 31.
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» на користь Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації три відсотки річних у розмірі 879 869,51 грн за договором про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 № 31.
- Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» на користь Сумської обласної прокуратури (код отримувача 03527891, р/р UA5982017203431200001000002983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) судовий збір, сплачений за подання позовної заяви до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026, справу призначено до розгляду судді Заєць С.В.
Ухвалою суду від 05.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/146/26; призначено підготовче засідання на 05.03.2026, 10:00; сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.
19.02.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду відзив (вх.№883) на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог прокурора, заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
26.02.2026 через систему «Електронний суд» прокурором надано до суду відповідь (вх.№1007) на відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої прокурор просить суд поновити строк для подання відповіді на відзив та прийняти відповідь на відзив, долучивши її до матеріалів справи.
04.03.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду:
- заперечення (вх.№1106) на відповідь на відзив у справі №920/146/26;
- заяву (вх.№1107) про відкладення підготовчого засідання.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 06 год. 10 хв. 05.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 05.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 05.03.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/146/26 на 25.03.2026, 10:00.
24.03.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду клопотання (вх.№1464) про долучення доказів.
Через загрозу безпеці учасників справи, у зв`язку з тим, що з 01 год. 37 хв. 24.03.2026 у Сумському районі була оголошена повітряна тривога (повідомлення Telegram - каналу, що інформує про повітряну тривогу "Тривога. Сумська область"), судове засідання у справі 25.03.2026 не відбулось.
Ухвалою суду від 25.03.2026 призначено підготовче засідання у справі №920/146/26 на 14.04.2026, 11:10.
Протокольною ухвалою суду від 14.04.2026 оголошено перерву в підготовчому засідання у справі №920/146/26 до 22.04.2026, 11:00.
17.04.2026 через систему «Електронний суд» позивачем надано до суду клопотання (вх.№1808, 1425) про поновлення строку для подання доказів та долучення їх до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 22.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/146/26 до судового розгляду по суті на 14.05.2026, 09:50.
Ухвалою суду від 14.05.2026 виправлено описку у вступній частині ухвал суду від 05.02.2026, 05.03.2026, 23.03.2026, 25.03.2026, 06.04.2026, 13.04.2026, 22.04.2026, зазначивши предмет позову - про стягнення 7 427 089 грн 77 коп.
Протокольною ухвалою суду від 14.05.2026 оголошено перерву в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 27.05.2026, 12:20.
27.05.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду клопотання (вх.№2774) про зменшення розміру неустойки (пені), інфляційних втрат та три відсотки річних у справі №920/146/26.
29.05.2026 через систему «Електронний суд» відповідачем надано до суду заяву (вх.№2844) у справі №920/146/26.
Розгляд справи 27.05.2026 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відрядженні з 27.05.2026 по 29.05.2026.
Ухвалою суду від 02.06.2026 призначено судове засідання з розгляду справи №920/146/26 по суті на 04.06.2026, 10:50.
03.06.2026 через систему «Електронний суд» прокурором надано до суду заперечення (вх.№2960) на клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені), інфляційних втрат та три відсотки річних у справі №920/146/26.
Представник відповідача у судове засідання 04.06.2026 не прибув, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 04.06.2026 прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов повністю.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, господарський суд прийшов до наступних висновків.
Щодо представництва прокурором у суді законних інтересів держави.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право також звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно з ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Встановлено, що Договір про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 № 31, укладений між Департаментом капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю «Я Р Д», фінансувався за рахунок бюджетних коштів.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) – належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету.
Під витратами бюджету розуміють видатки бюджету, надання кредитів з бюджету, погашення боргу та розміщення бюджетних коштів на депозитах, придбання цінних паперів. Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п.п. 13, 14 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).
До інтересів держави безпосередньо належить дотримання вимог законодавства, яке регулює питання управління та використання бюджетних коштів, а протиправне витрачання з бюджету коштів підриває матеріальну основу органів влади та місцевого самоврядування, а також держави України вцілому.
Повномасштабне вторгнення російської федерації та введення в Україні правового режиму воєнного стану об`єктивно зумовило виникнення складної економічної ситуації, необхідності додаткового фінансування Збройних сил України та органів державної влади, діяльність яких спрямована на забезпечення оборони України.
У зв`язку із цим, захист інтересів держави у бюджетних правовідносинах, в тому числі при зайвому витрачанні чи заволодінні бюджетними коштами, є основним пріоритетом роботи усіх без винятку органів, а порушення у цій сфері є неприпустимими в умовах сьогодення.
Перераховуючи кошти у вигляді авансу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» держава в особі уповноваженого органу – Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації розраховувала фінансово стимулювати Підрядника на своєчасне виконання робіт з будівництва фортифікаційних споруд, ураховуючи їхню важливість для укріплення обороноздатності нашого регіону. 
За таких обставин, несвоєчасне повернення бюджетних коштів, які були сплачені в якості попередньої оплати за будівництво фортифікаційних споруд, з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» та не виконання своєчасного будівництва фортифікаційних споруд беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів.
Водночас, стягнення із Підрядника пені, трьох відсотків та інфляційних втрат має на меті поновлення майнових інтересів держави у цій сфері.
При цьому представництво прокурором інтересів держави здійснюється за наявності виключного випадку, тобто виняткового, нетипового за своєю юридичною природою, оскільки йде мова про питання правомірності та ефективності використання бюджетних коштів, виділених для будівництва фортифікаційних споруд, призначених для захисту території України в умовах широкомасштабної військової агресії російської федерації.
Ураховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються не захищеними, а уповноваженими органами допущено бездіяльність, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справі «Коrolev v. Russia» пункт 33; рішення у справі «Мenchinskaya v. Russia», пункт 35)
Відповідно до п. 1 Положення про Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Сумської обласної державної адміністрації від 17.04.2020 № 170-ОД (далі – Положення), Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Сумської обласної державної адміністрації та є підпорядкованим її керівництву
Згідно з п.п. п.п. 2, 5 п. 5 Положення до основних завдань Департаменту належить виконання відповідно до чинного законодавства функцій замовника з проєктування, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) та технічного переоснащення об`єктів житлово-цивільного, соціального, природоохоронного та іншого призначення на території області за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, а також за рахунок інших джерел, не заборонених чинним законодавством; виконання функцій, пов`язаних з реалізацією повноважень щодо здійснення закупівель, та ефективне використання бюджетних коштів, що спрямовуються на цю мету.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації є стороною за Договором про будівництво фортифікаційних споруд від 21.02.2024 № 31, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Я Р Д», відтак наділений повноваженнями, передбаченими положеннями ЦК України та ГК України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) на захист своїх прав як кредитора у зобов`язанні, у тому числі шляхом звернення до суду із позовом із вимогами до боржника, який неналежно виконує свої обов`язки за Договором.
З огляду на викладене, Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації є органом державної влади, уповноваженим на захист державних інтересів у спірних правовідносинах.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено правовий висновок щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у разі здійснення неналежним чином захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, який визначає наступне.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Тобто бездіяльність уповноваженого державного органу може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.
Подібні правові висновки щодо підстав для представництва інтересів держави в суді наведені в Постановах Верховного Суду від 13.05.2025 у справі № 922/4855/23, 28.05.2025 № 274/1676/22, 02.09.2025 у справі № 925/1280/21.
Зокрема, Верховний суд у постанові від 28.05.2025 у справі № 274/1676/22 зазначив, що звертаючись до відповідного компетентного органу в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Зважаючи на вказані правові висновки Верховного Суду, лише звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з відповідним позовом можна вважати належним здійсненням захисту інтересів держави. Інші вжиті заходи, в тому числі, досудового врегулювання, які не призвели до реального усунення порушень інтересів держави, не відповідають вимогам чинного законодавства.
Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації звернувся до Сумської обласної прокуратури з листами від 04.06.2025 № 01-08/514 та від 17.06.2025 №01-12/538, в яких зазначив про факти невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» зобов`язань за договорами про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області, у тому числі за Договором від 21.02.2024 №31. Невжиття належних заходів цивільно-правового характеру Департаментом обґрунтовувалось відсутністю необхідних сум судового збору для сплати за пред`явлення відповідних заяв до суду.
Під час розгляду вказаного листа встановлено, що Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації до Господарського суду Сумської області із позовними заявами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» не звертався.
Крім того, з метою з`ясування можливості самостійно вжити заходи цивільно-правового характеру окружною прокуратурою до Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації надіслано листи від 24.06.2025 № 51-5063 ВИХ-25, у відповідь на який Департаментом у листі від 04.07.2025 №01-08/598 повідомлено про те, що підрядники, у тому числі Товариство з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» планує надати акти виконаних будівельних робіт за Договором від 21.02.2024 №31. 
На лист окружної прокуратури від 29.09.2025 №51-7891 ВИХ-25 Департаментом листом від 02.10.2025 №01-08/819 повідомлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» не повернуто у строк попередню оплату в сумі 24 368 422,12 грн. 
На лист окружної прокуратури від 28.11.2025 №51-9836 ВИХ-25 Департаментом листом від 08.12.2025 №01-08/1032 повідомлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» не повернуто у строк попередню оплату в сумі 24 368 422,12 грн. 
На лист окружної прокуратури від 05.01.2026 №51-65 ВИХ-26 Департаментом листом від 09.01.2026 №01-08/61 повідомлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» надано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 від 25.12.2025 на суму 16 926 483 грн та акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 від 25.12.2025 на суму 7 441 939,12 грн. Заборгованість за попередньою оплатою відсутня. 
На лист окружної прокуратури від 21.01.2026 №51-563 ВИХ-26 Департаментом листом від 27.01.2026 №01-08/105 повідомлено, що Департамент погоджується з розрахунком пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором від 21.02.2024 №31. Надаючи відповіді на вказані листи, Департаментом заходів щодо нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором від 21.02.2024 №31 вжито не було.
Вказане свідчить про нездійснення Департаментом капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації, як уповноваженим органом у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
З наданих прокурором доказів вбачається, що прокурором направлені відповідні листи-повідомлення. З отриманих відповідей не простежується намір вжиття заходів щодо захисту інтересів держави в судовому порядку.
На виконання абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Окружною прокуратурою міста Суми попередньо, до звернення до суду повідомлено Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації про представництво інтересів держави в суді.
Таким чином, з урахуванням змісту позовної заяви, предмету спору, характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду з позовом, у зв`язку із доведеною бездіяльністю компетентного органу, а також необхідністю невідкладного захисту інтересів держави в даному випадку.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Окружною прокуратурою міста Суми при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України, встановлено порушення інтересів держави у бюджетній сфері внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором про будівництво інженерних та фортифікаційних споруд на території Сумської області.
Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1415 «Деякі питання підвищення обороноздатності держави на період воєнного стану в Україні» для підвищення обороноздатності держави на період воєнного стану в Україні зобов`язано Міністерство оборони, обласні, Київську міську, районні військові (державні) адміністрації, військові адміністрації населених пунктів, Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури забезпечити будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд за рахунок і в межах видатків державного бюджету, місцевих бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.
Пунктом 2 вказаної вище Постанови встановлено, що на період воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях Міністерство оборони, Державна спеціальна служба транспорту, обласні, Київська міська, районні військові (державні) адміністрації (або уповноважені обласними, Київською міською, районними військовими (державними) адміністраціями їх структурні підрозділи із статусом юридичної особи публічного права), військові адміністрації населених пунктів, Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури є державними замовниками у сфері оборони щодо закупівлі товарів, робіт і послуг оборонного призначення (товарів подвійного призначення) для будівництва фортифікаційних споруд. 
Будівництво фортифікаційних споруд здійснюється шляхом виконання будівельних робіт, придбання устаткування, здійснення авторського, технічного нагляду, інших робіт (послуг), зокрема в разі потреби вишукувальних і проєктних робіт, витрати на які включені до зведеного кошторисного розрахунку, складеного відповідно до законодавства, з урахуванням безпекової ситуації в ході будівництва.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 19.01.2024 № 37-р, від 02.04.2024 № 287-р, від 12.04.2024 № 331-р Сумській обласній військовій адміністрації для здійснення заходів, пов`язаних із зміцненням обороноздатності держави (будівництво військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, фортифікаційне обладнання оборонних рубежів, улаштування системи невибухових загороджень) виділено кошти із резервного фонду Державного бюджету України.
Розпорядженнями голови Сумської обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації від 02.02.2024 № 51-ОД, від 11.04.2024 № 169-ОД, від 09.05.2024 № 225-ОД розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, що передбачені Сумській обласній державній адміністрації – обласній військовій адміністрації визначено Департамент капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації.
За результатами проведення оборонної закупівлі між Департаментом капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації (далі – ДКБ Сумської ОДА, Замовник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» (далі – ТОВ «Я Р Д», Підрядник, Відповідач) укладено Договір про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 № 31 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений Договором строк закінчені роботи: з будівництва об`єкта: «Нове будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області СП-11», у відповідності до державних будівельних норм, державних стандартів. Схеми СПГ11 (далі - Схема); з виготовлення проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов`язується надати Підряднику будівельний майданчик, прийняти від Підрядника належним чином виконані у відповідності з цим Договором роботи та оплатити їх.
Згідно з п. 2.1, п. 3.1 Договору строк виконання робіт – з 21.02.2024 до 31.01.2025, приблизна (динамічна) договірна ціна робіт становить 37 540 784 грн 15 коп.
Надалі між ДКБ Сумської ОДА та ТОВ «Я Р Д» укладено низку додаткових угод, якими серед іншого Сторони внесли наступні зміни до Договору:
- Додатковою угодою від 05.04.2024 № 1 внесено зміни до Договору та визначено строк виконання робіт з 21.02.2024 до 30.04.2024 та внесено зміни до календарного графіку робіт. 
- Додатковою угодою від 01.05.2024 № 2 внесено зміни до Договору та визначено договірну ціну у сумі 24 822 866 грн. 
- Додатковою угодою від 18.06.2024 № 3 продовжено строк виконання робіт до 30.06.2024 та визначено строк його дії до 31.12.2024. Договірну ціну визначили 34 812 031,60 грн (п. 3.1 Договору).
- Додатковою угодою від 22.11.2024 № 5 внесено зміни до Договору та визначено строк виконання робіт з 30.06.2024 до 31.12.2024 та внесено зміни до календарного графіку робіт. 
- Додатковою угодою від 31.12.2024 № 6 внесено зміни до Договору та визначено строк виконання робіт з 31.12.2024 до 31.12.2025 та внесено зміни до календарного графіку робіт. 
- Додатковою угодою від 18.12.2025 № 7 внесено зміни до Договору та визначено строк виконання робіт з 21.02.2024 до 25.12.2025 та внесено зміни до календарного графіку робіт. Договірну ціну визначили на 2024 рік в сумі 24 368 422,12 грн та на 2025 рік в сумі 10 443 609,48 грн (п. 3.2 Договору).
- Додатковою угодою від 25.12.2025 № 8 внесено зміни до Договору та договірну ціну визначили в сумі 34 680 850,35 грн (п. 3.1 Договору). Договірну ціну визначили на 2024 рік в сумі 24 368 422,12 грн та на 2025 рік в сумі 10 312 428,23 грн (п. 3.2 Договору).
Так, згідно з п. 12.1. Договору попередня оплата здійснюється за рішенням Замовника. Замовник може перераховувати попередню оплату у розмірі, що не перевищує 70% загальної вартості робіт за Договором на строк не більше як шість місяців. 
Наведені вище положення Договору повністю узгоджуються із п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, яким визначено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях для виконання робіт з будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд для потреб оборони замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) в розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором (контрактом) на строк не більш як шість місяців.
Пунктом 12.3. Договору визначено що розрахунки по Договору проводяться шляхом здійснення поетапної оплати. Замовник здійснює по мірі надходження коштів на реєстраційний рахунок Замовника проміжні платежі Підряднику за виконані будівельні роботи на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» - форми № КБ-2в, «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» - форми №КБ-3, підписаних уповноваженими представниками Сторін. 
«Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» - форми № КБ-3,«Акти приймання виконаних будівельних робіт» - форми № КБ-2в готує Підрядник і передає у 6-ти примірниках (2 примірника для Підрядника, 4 примірника для Замовника) для підписання Замовнику у строк не пізніше 25 числа звітного місяця.
Згідно з п. 16.1. Договору за невиконання обов`язків за Договором або їх виконання з порушенням умов Договору Сторони несуть відповідальність встановлену Договором або законом.
Відповідно до п. 16.10. Договору при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в пункті 12.1 Договору (6 місяців), невикористаного авансу Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.
Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє до 31.12.2025 року, але в будь якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором (п. 19.1. Договору).
Так, на виконання умов Договору Замовником перераховано Підряднику попередню оплату на загальну суму 24 368422,12 грн чотирма платежами: 
- платіжна інструкція № 621 від 26.02.2024 (дата фактичної оплати – 28.02.2024) на суму 11 262 235,24 грн; 
- платіжна інструкція № 725 від 08.04.2024 (дата фактичної оплати – 09.04.2024) на суму 1 437 007,99 грн; 
- платіжна інструкція № 9 від 08.05.2024 (дата фактичної оплати – 10.05.2024) на суму 7 948 188,05 грн; 
- платіжна інструкція № 157 від 20.06.2024 (дата фактичної оплати – 23.06.2024) на суму 3 720 990,84 грн.
З огляду на положення п. 12.1. Договору та п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, попередня оплата надавалась Підряднику строком на 6 місяців, зокрема: 11 262 235,24 грн - до 28.08.2024; 1 437 007,99 грн - до 09.10.2024; 7 948 188,05 грн - до 10.11.2024; 3 720 990,84 грн – до 23.12.2024 (з урахування продовження строку дії договору). 
Тобто, до зазначених дат Підрядник мав або використати суму попередньої оплати для виконання робіт або повернути її Замовнику.
Відповідно до актів №1, 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 року від 25.12.2025 № СП-11 Підрядник виконав роботи, обумовлені умовами Договору, на суму 24 368 422,12 грн, закривши наданий аванс на зазначену суму.
В обґрунтування позовних вимог Прокурор зазначає, що Відповідачем попередня оплата на загальну суму 24 368 422,12 грн використана в повному обсязі, однак з порушенням шестимісячних строків використання авансу, передбачених п. 12.1. Договору та п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, а відтак відповідно до п. 16.10. Договору ТОВ «Я Р Д» нараховано 3 419 240,69 пені. Окрім цього, за неповернення грошових коштів у вигляді невикористаного авансу Прокурором заявлено до стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційні втрати у розмірі 3 127 979,57 грн та три відсотки річних у розмірі 879 869,51 грн.
Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Так, судом встановлено, що спірні відносини виникли на підставі договору будівельного підряду.
Відповідно до частини першої статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 2, ч. 3 ст. 875 ЦК України).
Згідно з ч. 4 ст. 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Так, відповідно до п. 12.1. Договору Сторони дійшли згоди, що попередня оплата здійснюється за рішенням Замовника. Замовник може перераховувати попередню оплату у розмірі, що не перевищує 70% загальної вартості робіт за Договором на строк не більше як шість місяців.
Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» рекомендовано розпорядникам (одержувачам) бюджетних коштів укладати договори про закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до законодавства з урахуванням повернення після закінчення строку, визначеного у договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг, виконавцями робіт, постачальниками товарів і надавачами послуг невикористаних сум попередньої оплати та застосування штрафних санкцій у разі невчасного повернення таких коштів.
Наведені положення у п. 12.1. Договору повністю узгоджуються із п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, визначено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях для виконання робіт з будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд для потреб оборони замовник може здійснювати попередню оплату (виплату авансу) в розмірі до 70 відсотків вартості робіт за договором (контрактом) на строк не більш як шість місяців.
У той же час вказані нормативно-правові акти не передбачають можливості продовження шестимісячного строку на використання підрядником авансу, одержаного ним на виконання договору про закупівлю робіт за бюджетні кошти.
Верховним Судом у постанові від 06.11.2024 у справі № 308/5527/22 підкреслено специфіку та правові наслідки, пов`язані з їх несвоєчасним використанням під час виконання договірних зобов`язань.
Аванс (попередня оплата) – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).
Тобто, аванс не є заставою або фінансовою гарантією, а є лише частковою передоплатою, яка використовується як елемент планування грошових потоків.
Ключовий момент – аванс не забезпечує виконання договору, а лише сприяє оперативному руху коштів. У разі невиконання договору аванс має бути повернений тій стороні, яка його сплатила, незалежно від причин невиконання зобов`язань.
Такі ж висновки підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.
Так, судом встановлено, що на виконання умов Договору Замовником перераховано Підряднику попередню оплату на загальну суму 24 368422,12 грн чотирма платежами: 
- платіжна інструкція № 621 від 26.02.2024 (дата фактичної оплати – 28.02.2024) на суму 11 262 235,24 грн; 
- платіжна інструкція № 725 від 08.04.2024 (дата фактичної оплати – 09.04.2024) на суму 1 437 007,99 грн; 
- платіжна інструкція № 9 від 08.05.2024 (дата фактичної оплати – 10.05.2024) на суму 7 948 188,05 грн; 
- платіжна інструкція № 157 від 20.06.2024 (дата фактичної оплати – 23.06.2024) на суму 3 720 990,84 грн.
З огляду на положення п. 12.1. Договору та п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764, попередня оплата надавалась Підряднику строком на 6 місяців, зокрема: 11 262 235,24 грн - до 28.08.2024; 1 437 007,99 грн - до 09.10.2024; 7 948 188,05 грн - до 10.11.2024; 3 720 990,84 грн – до 23.12.2024 (з урахування продовження строку дії договору). 
Отже, Відповідач мав використати за призначенням попередню оплату у строк, на який вона була надана (не більше шести місяців), або у разі невикористання повернути грошові кошти.
За умовами п. 12.3. Договору розрахунки по Договору проводяться шляхом здійснення поетапної оплати. Замовник здійснює по мірі надходження коштів на реєстраційний рахунок Замовника проміжні платежі Підряднику за виконані будівельні роботи на підставі «Актів приймання виконаних будівельних робіт» - форми № КБ-2в, «Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» - форми №КБ-3, підписаних уповноваженими представниками Сторін. 
«Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» - форми № КБ-3,«Актиприймання виконаних будівельних робіт» - форми № КБ-2в готує Підрядник і передає у 6-ти примірниках (2 примірника для Підрядника, 4 примірника для Замовника) для підписання Замовнику у строк не пізніше 25 числа звітного місяця.
Тобто Сторони у Договорі чітко визначили вид документів, які підтверджують факт використання суми попередньої оплати, зазначивши, що такими документами є Акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма-КБ-3), підписаними уповноваженими представниками сторін.
Підрядник виконав роботи, обумовлені умовами Договору, на суму 24 368 422,12 грн, використавши (закривши) наданий аванс на зазначену суму, що підтверджується, зокрема:
- актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 року (форма №КБ-2в) від 25.12.2025 № 1 на суму 16 926 483,00 грн;
- актом приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2025 року (форма №КБ-2в) від 25.12.2025 № 2 на суму 7 441 939,12 грн.
Разом з тим, суд критично оцінює надані Відповідачем документи (договори поставки, рахунки-фактури, видаткові накладні, платіжні документи) на підтвердження своєчасного фактичного використання суми перерахованої Позивачем попередньої оплати.
Так, Верховний Суд у ряді постанов (від 05.08.2025 у справі № 916/506/23, від 22.01.2019 у справі № 922/1119/18, від 07.12.2018 у справі № 910/23196/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 05.06.2024 у справі № 908/659/23) при дослідженні подібних правовідносин дійшов висновку, що належним доказом використання авансу є лише підписані сторонами форми КБ-2в та КБ-3.
Зокрема, Верховний Суд у складі колегії Касаційного господарського суду у своїй постанові від 05.08.2025 у справі № 916/506/23 наголосив, що у справах зі спорів, що виникли зі схожих правовідносин, сформувалася усталена правова позиція Верховного Суду, згідно з якою належними і допустимими доказами використання підрядником одержаного авансу є підписані сторонами акт приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) і довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3) (п. 8.35).
У наведених справах, виходячи з умов підрядних договорів щодо авансування робіт замовником та документів, які підтверджують використання одержаного авансу підрядником, подібних до умов договору, укладеного сторонами спору у справі, що переглядається, Верховний Суд висновував, що належними і допустимими доказами використання одержаного авансу є, зокрема, підписані сторонами примірні форми КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт», КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати», зазначаючи, що виходячи з договірного погодження сторін саме ці докази підтверджують відповідні обставини та погоджуючись із відхиленням судами інших, наданих підрядником доказів (реєстрів накладних на придбання матеріальних цінностей, видаткових накладних, листування сторін тощо), на підтвердження використання авансу (п. 8.36).
Визначальним є підтвердження цільового використання авансу в обумовлений договором період, документами, погодженими сторонами у договорі (акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3). Відсутність такого підтвердження має наслідком повернення суми невикористаного авансу (у непідтвердженій відповідними документами частині) з нарахуванням штрафних санкцій у разі погодження такої умови сторонами договору (справи №922/1119/18, №910/23196/17, №917/194/18).
Таким чином, судом встановлено, що умовами Договору передбачено перерахування Замовником Підряднику попередньої оплати та чітко визначені строки її використання (6 місяців), відтак не закриття Підрядником авансу упродовж зазначеного строку та продовження користування коштами Замовника є таким, що суперечить умовам Договору.
Оскільки Підрядник не використав або не повернув Замовнику впродовж шестимісячного строку попередню оплату у розмірі 24 368 422,12 грн, він вважається таким, що порушив взяті на себе зобов`язання за Договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки .
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). 
При цьому за приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Отже, норми Цивільного кодексу України (п. 3 ч. 1 ст. 611 цього Кодексу) визначають сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання.
Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення.
Отже, неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для її стягнення встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України.
Таким чином, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання.
Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 19.11.2024 у справ № 911/2269/22.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з п. 16.1. Договору за невиконання обов`язків за Договором або їх виконання з порушенням умов Договору Сторони несуть відповідальність встановлену Договором або законом.
Пунктом 16.10. Договору встановлено, що при неповерненні по закінченню терміну, визначеного в пункті 12.1 Договору (6 місяців), невикористаного авансу Підрядник сплачує Замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.
Згідно з поданим Прокурором розрахунком сума пені становить 3 419 240,69 грн .
Відповідач контррозрахунку пені суду не надав.
Розглянувши та перевіривши розрахунок пені, що стягується, суд встановив, що даний розрахунок є обґрунтованим та арифметично правильним.
Водночас, суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити
У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорія «значно», яка використовується в статті 551 ЦК України, є оціночною і має конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведеної статті направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформований у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне зменшити розмір нарахованої пені на 40% до 2 051 544,41 грн та відмовити в іншій частині пені – 1 367 696,28 грн, з огляду на наступне:
- застосування до Відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому Прокурором не може відповідати критеріям розумності та справедливості, оскільки стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, попри те не може бути джерелом збагачення кредитора та те, що неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання;
- відповідне зменшення пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання Відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань;
- правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- відсутність підстав вважати, що прострочення зобов`язання Відповідачем потягло за собою значні збитки для Позивача.
Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Прокурор просить суд стягнути з Відповідача 3% річних у розмірі 879 869,51 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 127 979,57 грн, розрахунок додано до позовної заяви.
Розглянувши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, доданий Прокурором до позовної заяви, суд встановив, що позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.
Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.
Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Прокурором доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову в частині стягнення з Відповідача 2 051 544,41 грн пені, 3 127 979,57 грн інфляційних втрат та 879 869,51 грн 3% річних. Водночас, суд відмовляє: в частині стягнення з Відповідача 1 367 696,28 грн пені (у зв`язку зі зменшенням пені на 40%).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, враховуючи, що спір виник у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем умов Договору про будівництво фортифікаційних споруд на території Сумської області від 21.02.2024 №31, судовий збір в 89 125,08 грн покладається на Відповідача.
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» (Хмельницьке шосе, 82, офіс 9.1 б, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21036, код ЄДРПОУ 40157494) на користь Департаменту капітального будівництва Сумської обласної державної адміністрації (вул. Шишкарівська, 9, м. Суми, 40030, код ЄДРПОУ 04014045) 2 051 544 (два мільйони п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сорок чотири) грн. 41 коп. пені, 3 127 979 (три мільйони сто двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 57 коп. інфляційних втрат та 879 869 (вісімсот сімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн 51 коп. 3% річних.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Я Р Д» (Хмельницьке шосе, 82, офіс 9.1 б, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21036, код ЄДРПОУ 40157494) на користь Сумської обласної прокуратури (код отримувача 03527891, р/р UA5982017203431200001000002983 в ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) 89 125 (вісімдесят дев`ять тисяч сто двадцять п`ять) грн 08 коп. судового збору, сплаченого за пред`явлення позовної заяви до суду.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.06.2026.

Суддя	С.В. Заєць