Номер провадження: 33/813/990/26
Номер справи місцевого суду: 509/198/26 
Головуючий у першій інстанції Козирський Є. С. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Берзінь Сергія Людвиговича (який приймає участь у розгляді в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2026року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2026 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та обрано стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 665,60 гривень у прибуток держави.

Згідно із постановою суду, 18.12.2025 року приблизно о 14:00 год., в с. Йосипівка, вул. Софіївська, 2Г водій гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає дійсності). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився під відеофіксацію NC221435. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду захисник особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Берзінь С.Л. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не обґрунтованість оскаржуваної постанови та те, що судом першої інстанції не були перевірені всі доводи сторони захисту та не надано їм належної правової оцінки, просить скасувати постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.04.2026 року та закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що вказані у протоколі обставини не відповідають дійсності, оскільки відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення.
Так, в скарзі зауважується, що на відеозаписах які долучені до матеріалів справи відсутній відеоматеріал безпосереднього керування ОСОБА_1 т/з, тобто не містить фіксації об`єктивної сторони за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку сторони захисту, вимогам Інструкції відповідають тільки два з трьох долучених до матеріалів справи відеозаписів, а саме ті які були зроблені на портативний відеореєстратор (нагрудну бодікамеру) за № NC221435 та яка вказана у Протоколі, іншій же запис знятий на відеореєстратор 70mai зі службового автомобіля, не має інвентарного та номенклатурного номерів і не вказаний у Протоколі, не відповідає вимог Інструкції № 1026 та не може бути належним доказом.
Сторона захисту вважає, що суд поклав в основу обвинувачення ОСОБА_1 його власну пасивну поведінку, стверджуючи, що “Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не заперечував”, що фактично ставить право на активний захист у обов`язок сторони захисту, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Наголошується, що ОСОБА_1 не зобов`язаний був доводити свою невинуватість, оскільки це є обов`язком сторони обвинувачення, роль якої виконує поліцейський в даному випадку.
Також, сторона захисту в скарзі зазначає, що ОСОБА_1 надає пояснення через захисника та пояснює, що 18.12.2025 року не керував транспортним засобом «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння та не вживав наркотичні засоби, перебуваючи за кермом т/з, а тому він не є і не може бути суб`єктом даного правопорушення, звідси відмова від освідування на стан наркотичного сп`яніння сама по собі не створює складу даного адміністративного правопорушення.
Крім того, захист вважає, що відсутність факту керування транспортним засобом з боку ОСОБА_1 підтверджується також тим, що на відеозаписі відсутня вказівка на зупинку та будь-які докази, які підтверджують таку зупинку з боку поліцейських, що підтверджує версію захисту про не керування ОСОБА_1 зазначеним т/з. Наголошується, що матеріали справи не містять передбачені законом підстави для зупинки, а на відеозаписі поліцейськи не озвучують жодної причини зупинки, що не дає поліцейським право вимагати від ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння.
Щодо виявлених ознак сп`яніння в скарзі є відсилка на фрагмент відеозапису, з якого вбачається, що поліцейський одразу запропонував пройти огляд на стан спочатку алкогольного сп`яніння, не вказуючи про наявність у ОСОБА_1 будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, а далі побачивши негативний тест запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, і тільки після отримання відмови були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.
Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі зазначено, що в матеріалах справи немає належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, зауважено, що ОСОБА_1 стверджує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП він не вчиняв, винним у його вчиненні себе не визнає.

Заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Берзінь С.Л. який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, провадження по справі закрити. Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, переглянувши відеозапис події, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з положеннями ст. ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону районним судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови районний суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при обставинах викладених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 544237 від 18.12.2025 року пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: відеозапис події, на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , відмова водія ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2025 року в якому мається відмітка про відмову від проходження огляду у закладі охорони здоров`я.
Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Твердження захисту про те, що в матеріалах справи немає достатніх доказів, безпосередньої фіксації моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставні, так як спростовуються відеозаписом долученого до матеріалів справи, яким зафіксовано керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 .
Щодо твердження захисту про неналежність вищезазначеного відеозапису як доказу, апеляційний суд зауважує, що законодавство України дозволяє використання відеореєстраторів, і більше того, Верховний Суд неодноразово вказував, що записи з побутових чи службових відеореєстраторів можуть використовувати як водії для доведення своєї невинуватості, так і патрульні для фіксації порушень з боку інших учасників руху.
Апеляційний суд, зауважує, що досліджені відеозаписи фіксують реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як доказ у справі.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що матеріали справи не містять передбачені законом підстави для зупинки т/з ОСОБА_1 , оскільки на відеозаписі зафіксовано, що поліцейськими було оголошено підставу зупинки, а саме не пристібнутий пасок безпеки.
Також, апеляційний суд, щодо доводів захисту про незаконність зупинки транспортного засобу, зауважує, що предметом розгляду у цій справі є оцінка дій працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія. Законність підстави зупинки транспортного засобу не охоплюється диспозицією ст. 130 КУпАП і дії поліції щодо законності таких підстав можуть бути оскаржені в окремому порядку, зокрема, в адміністративному.
Окрім цього, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Безпідставними апеляційний суд визнає твердження про відсутність підстав огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 було неодноразово оголошено ознаки сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук та звужені зрачки і не одноразово запропоновано пройти огляд в медичному закладі.
Крім того, матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Загалом доводи наведені стороною захисту, в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
На переконання суду доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.
Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Судом першої інстанції були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що узгоджуються із стандартом доказування поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів.
Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича - залишити без задоволення, постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 квітня 2026року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов