Справа № 350/29/26
Номер провадження 2/350/294/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області 
в складі головуючого судді Сокирко Л.М., секретаря судових засідань Видойник І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОВАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» у січні 2026 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення: заборгованості за договором №7357723 від 23 листопада 2024 року у розмірі 27 452 грн 91 коп., яка складається із: 10 000 грн – заборгованість за кредитом, 11 200 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 5 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 1 252 грн 91 коп. – сума інфляційного збільшення; за договором №102264024 від 3 січня 2025 року у розмірі 28 060 грн 10 коп., яка складається із: 9 800 грн – заборгованість за кредитом, 6 379 грн 48 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 5 600 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 5 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 280 грн 62 коп. – сума інфляційного збільшення; за договором №8897755 від 9 січня 2025 року у розмірі 22 702 грн 79 коп., яка складається із: 7 000 грн – заборгованість за кредитом, 7 840 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 7 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 862 грн 79 коп. – сума інфляційного збільшення; судові витрати у розмірі 12 662 грн 40 коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив.
23 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №7357723, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами цього договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника. Сума кредиту – 10 000 грн.
Крім того, 3 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №102264024, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами цього договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника. Сума кредиту – 10 000 грн.
Крім того, 9 січня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №8897755, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За умовами цього договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника. Сума кредиту – 7 000 грн.
Відповідач, у порушення зобов`язань за вказаними договорами допустив заборгованість: за договором №7357723 від 23 листопада 2024 року у розмірі 27 452 грн; за договором №102264024 від 3 січня 2025 року у розмірі 28 060 грн 10 коп.; за договором №8897755 від 9 січня 2025 року у розмірі 22 702 грн 79 коп. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість та понесені судові витрати по справі.
Представник позивача в судове засідання не прибуі, однак одночасно у позовній заяві просила позов задовольнити та проводити розгляд справи без участі представника позивача.
Ухвалою судді 12 січня 2026 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 лютого 2026 року у справі витребувано докази. Станом на 13 березня 2026 року до суду від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» надійшла витребувана інформація. Відповідач в судове засідання не прибув, однак спрямував відзив на позов, у якому не заперечує факт отримання ним кредитних коштів, однак категорично заперечує розмір заборгованості, заявлений позивачем, вважаючи такий розмір заборгованості зокрема штучно завищеним, не підтвердженим належними та допустимими доказами. Вважає, що позивач не довів реальний розмір заборгованості, не підтвердив законність нарахувань, чим порушив його право на захист. У додаткових поясненнях від 28 квітня 2026 року зазначив, що ним частково за цими договорами здійснено платежі. Штрафна сакції та комісії по обслуговуванню вважає необгрунтованими. При цьому просить зменшити розмір штрафних санкцій, визначити реальниц розмір заборгованості та врахувати його готовність оплатити 27 000 грн. 
Відповідь на відзив від позивача не надходила. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Суд установив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд на підставі наданих матеріалів установив, що 23 листопада 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №7357723. 
Відповідач не надав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 27 452 грн 91 коп., яка складається із: 10 000 грн – заборгованість за кредитом, 11 200 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 5 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 1 252 грн 91 коп. – сума інфляційного збільшення.
3 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №102264024. 
Відповідач не надав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 28 060 грн 10 коп., яка складається із: 9 800 грн – заборгованість за кредитом, 6 379 грн 48 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 5 600 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 5 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 280 грн 62 коп. – сума інфляційного збільшення.
9 січня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №8897755. 
Відповідач не надав своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 22 702 грн 79 коп., яка складається із: 7 000 грн – заборгованість за кредитом, 7 840 грн – заборгованість по комісії за обслуговування, 7 000 грн – сума заборгованості за пенею (штрафами), 862 грн 79 коп. – сума інфляційного збільшення; судові витрати у розмірі 12 662 грн 40 коп.
Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору.
Тому, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за даними договорами про споживчі кредити.
У відповідності до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення у частині стягнення заборгованостей за сумами кредиту в загальному розмірі 35 575 грн 80 коп., де: за договором про споживчий кредит №7357723 від 23 листопада 2024 року в розмірі 11 252 грн 91 коп. (заборгованість за кредитом, інфляційні втрати), за договором про споживчий кредит №102264024 від 3 січня 2025 року в розмірі 16 460 грн 10 коп. (заборгованість за кредитом, нарахованими процентами та інфляційними втратами), за договором про споживчий кредит №8897755 від 9 січня 2025 року в розмірі 7 862 грн 79 коп. (заборгованість за кредитом, інфляційні втрати).
Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Разом з тим, 15 березня 2022 року прийнято Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17 березня 2022 року. Вказаним законом доповнювався розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме: до вказаного розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Окрім того, пунктом 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.
Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати комісію за обслуговування, пені (штрафи) суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України та пункту 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 17 березня 2020 року № 533-IX, приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за договором про споживчий кредит.
Щодо вимоги про стягнення комісії суд зазначає наступне.
Наданий позивачу кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відтак, спірними договорами про споживчі кредити позичальнику фактично встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту у виді комісії за: договором про споживчий кредит №7357723 від 23 листопада 2024 року у розмірі 11 200 грн, за договором №102264024 від 3 січня 2025 року – 5 600 грн, за договором №8897755 від 9 січня 2025 року – 7 840 грн.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29, 31.33 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) дійшла такого висновку: «З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (п. 31.25 постанови).
Суд звертає увагу, що за спірним кредитним договором встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таку плату встановлено без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.
Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що умова спірного кредитного договору щодо встановлення комісії за надання кредиту, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною.
Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, відповідач в добровільному порядку заборгованість за договорами про споживчі кредити не погасив, чим порушив вимоги договорів і цивільне право позивача підлягає судовому захисту. При цьому, відповідач доказів погашення як і контр розрахунку заборгованості суду не надав. Правильність розрахунку щодо основного тіла кредиту та відсотків позивачем доведена, та така, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Положеннями статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на викладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2 662 грн 40 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Водночас, як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивач просить до стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 12 662 грн 40 коп., при цьому доказів понесення таких витрат не надає. 
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 1 210 грн 86 коп. (45,48%).
Керуючись статтями 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 207, 526, 530, 611, 626, 627, 629, 638, 1048, 1050, 105, 1055 Цивільного кодексу України, статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування»,
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.  Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (ЄДРПОУ 40484607) заборгованість за договором про споживчий кредит №7357723 від 23 листопада 2024 року в розмірі 11 252 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 91 коп.; за договором №102264024 від 3 січня 2025 року у розмірі 16 460 (шістнадцять тисяч чотириста шістдесят) грн 10 коп. та за договором №8897755 від 9 січня 2025 року у розмірі 7 862 (сім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн 79 коп., всього разом: 35 575 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 80 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» судові витрати у розмірі 1 210 (одна тисяча двісті десять) грн 86 коп. В решті позовних вимог відмовити. Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, які не були присутні у судовому засіданні в той же строк і в тому ж порядку з моменту вручення їм копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи: 
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (місцезнаходження: 04107, місто Київ, вулиця Багговутівська, 17-21; ЄДРПОУ 40484607);
відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя: Сокирко Л.М.