Суддя Бугера О. В. 

Справа № 644/874/26 
Провадження № 2/644/2335/26 
29.06.2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Індустріальний районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Бугери О.В.,
За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
УСТАНОВИВ:
ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через представника звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначило, що 11.04.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1792018, який відписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Підписуючи Договір, відповідач підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Зазначені Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України щодо укладення кредитного договору та визначають порядок і умови кредитування, права й обов`язки сторін, а також іншу інформацію, необхідну для укладення такого договору.
Відповідно до п.1.2 Договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, на таких умовах: сума кредиту - 4000 грн 00 коп.; дата надання кредиту - 11.04.2021; строк кредитування - 30 днів; валюта кредиту - UAH; цільове призначення кредиту - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90 % на день.
Відповідно до п.1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої клієнту надається через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється в особистому кабінеті в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки коду, надісланого на номер мобільного телефону клієнта, та/або пароля для входу до особистого кабінету. Клієнт самостійно забезпечує технічні та комунікаційні ресурси, необхідні для доступу до вебсайту та ІТС Товариства.
Згідно з п.2.1 Договору, кредит надається товариством в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта.
На підтвердження виконання товариством зобов`язань за Договором щодо перерахування кредитних коштів позивач надав лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №27707-0403 від 04.03.2024 року, відповідно до якого 11.04.2021 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000 грн 00 коп. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що є доказом видачі кредитних коштів.
24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №02-24122001, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 24.12.2021 до Договору факторингу №02-24122001 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 19.02.2022 загальний розмір заборгованості становить 13120,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 9120,00 грн.
Ухвалою суду від 06.02.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
11.05.2026 року представником відповідача ОСОБА_2., подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задовленні позову.
Зазначала, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. У той же час позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, зазначені позовній заяві є правильними. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.0.4.2021 року в справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду кредитний договір №1792018 від 11.04.2021, з графіком погашення платежів за кредитним договором, договір факторингу №02-24122001 від 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», витяг з реєстру боржників до договору факторингу. В той же час, виписки з карткового рахунку відповідача, а також детального розрахунку заявленої суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто на підставі яких Відповідач був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості, позивачем надано не було і без надання детального розрахунку заборгованості Відповідач позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку. Таким чином, Відповідач вважає, що зазначені документи не є належними доказами наявності заборгованості, оскільки не містить будьяких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за кредитним договором. Фактично додані документи самі по собі не підтверджують розмір заборгованості, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачем, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування. При цьому з вказаних документів не вбачається станом на який час виникла заборгованість, у які періоди здійснювалась оплата, нараховувались відсотки та у якому розмірі, а отже встановити чи відповідають здійснені нарахування умовам укладеного з відповідачем договору встановити не можливо.
Також вказувала, що з Графіку обов`язкових платежів до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1792018 вбачається, що: датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 11.05.2021 року (включно); сума позики, що підлягає поверненню, складає 4 000 грн.; сума нарахованих процентів, що підлягає поверненню, складає 1 140 грн. Разом до сплати 5 140 грн. Таким чином, у зазначеному договорі №1792018 від 11.04.2021 року сторони погодили орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 5 140,00 грн.
Шодо вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. зазначала, що заявлений розмір витрат Позивача є явно неспівмірним із складністю справи, яка не є складною, не становить значного публічного інтересу та є типовою для позивача. Справа розглядається без значного обсягу процесуальних дій та не потребувала значних часових витрат. З огляду на викладене, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн є недоведеними та необґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають стягненню.
13.05.2026 року представником позивача Пархомчуком С.В. подано відповідь на відзив.
Зазначав, що доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Щодо підтвердження перерахування кредитних коштів зазначав, що У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WayForPay, Ipay, Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб-сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надходить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Факт перерахування коштів підтверджуються листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» з якого вбачається, що 11.04.2021 о 23:03:06 було проведено транзакцію на суму 4 000,00 грн, маска картки - НОМЕР_1 . За таких обставин Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( НОМЕР_1 ), реквізити якої були надані самим Позичальником.
Щодо первинних бухгалтерських документів зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Перерахування коштів на платіжну карту Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банкомеквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій. У зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці.
В обґрунтування своїх вимог Позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання Відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
Окрім цього, посилання Відповідача, з яких можна зробити висновок про начебто обов`язок Позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та Позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже - формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. Отже наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення Відповідачем кредитного договору, зазначеного в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів.
Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору вказував, що Відповідач, укладаючи кредитний договір з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», погодився на наступні умови, передбачені кредитним договором. Відповідно п.1.2. за цим Договором, На умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 4 000,00 гривень. Документ сформований в системі «Електронний суд» 13.05.2026 11 Відповідно до п.1.3. за цим Договором, Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. Відповідно до п.1.4. за цим Договором, Тип процентної ставки - фіксована. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Клієнта, відповідно до п.4.1 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору. Відповідно п.4.2. за цим Договором, Порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація). 4.2.1. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Відповідно п.4.2.5 за цим Договором, Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач та його представник у судові засідання не з`явились, повідомлялись, про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.
Як встановлено під час судового розгляду, 11.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1792018.
Відповідно до п.1.1 Договору, його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої клієнту надається через вебсайт www.credit7.ua або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється в особистому кабінеті в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки коду, надісланого на номер мобільного телефону клієнта, та/або пароля для входу до особистого кабінету.
Відповідно до п.1.2 Договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором, на таких умовах: сума кредиту - 4000 грн 00 коп.
Відповідно до п.1.3 Договору, строк кредиту становить 30 днів. Детальні строки повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. Строк кредиту може бути продовжено в порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього Договору.
Згідно з п.1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % на день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта відповідно до п.4.1 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п.4.2 Договору.
Відповідно до п.п.1.5, 1.6 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору становить: за стандартною ставкою - 693,50 % річних, за зниженою ставкою - 346,75 % річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить: за стандартною ставкою - 6280 грн 00 коп., за зниженою ставкою - 5140 грн 00 коп.
Згідно з п.2.1 Договору, кредит надається товариством в межах дії Договору про надання коштів шляхом кредитування у безготівковій формі та перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 або іншої платіжної картки клієнта.
Згідно з п.2.4 Договору, кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, зазначеними в п.2.1 Договору.
Відповідно до п.10.7 Договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиском печатки товариства, відтвореними засобами копіювання, до особистого кабінету клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворюється шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного випадку використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС Товариства та/або зазначений у цьому Договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання цього Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.
Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгації, порядок повернення кредиту та сплати процентів, а також права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами Договорі.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що перед його укладенням йому була надана в чіткій та зрозумілій формі інформація: а) зазначена в ч.ч.1, 3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на вебсайті; б) за спеціальною формою (Паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», які розміщені на вебсайті та затверджені наказом №07-ОД від 19.02.2020, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.10.9 Договору).
До матеріалів справи долучено копію Паспорта споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)», в якому зазначені умови кредитування, аналогічні викладеним у Договорі про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1792018 від 11.04.2021.
Сторонами також підписано Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1792018 від 11.04.2021, згідно з яким погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
З тексту Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1792018 від 11.04.2021 вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р059 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Лінеура Україна» довідкою про ідентифікацію підтвердило, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено Договір №1792018 від 11.04.2021, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна», акцепт Договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в ІТС https://credit7.ua/. Одноразовий ідентифікатор - Р059, час відправки - 11.04.2021 о 23:01:11, номер телефону - НОМЕР_3 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у ТОВ «Лінеура Україна» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Матеріали справи свідчать про те, що у даному випадку кредитний договір був укладений в електронній формі.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, у ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, який надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 Закону).
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що укладення договорів в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.13 ст.11 Закону).
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір №1792018 від 11.04.2021 в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором - Р059, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту. Відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Електронний підпис, призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, та накладається за допомогою особистого ключа і перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Оскільки кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, він вважається укладеним.
Щодо дововодів представника відповідача про ненадання суду відповідачем доказів, що підтверджують розмір заборгованості.
На підтвердження надання 11.04.2021 відповідачу кредитних коштів у розмірі 4000,00 грн позивачем надано суду виписку з особового рахунку за кредитним договором №1792018 від 11.04.2021.
Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891-15 (провадження №61-517св18) про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк зобов`язаний довести отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до зазначеної норми Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту.
Відтак виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, що може бути доказом і який суд має оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів щодо реального виконання кредитного договору.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц, від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19.
Проте ні з наданої позивачем виписки з особового рахунку за кредитним договором, ні з інших наявних у матеріалах справи доказів, відповідно до обов`язкових у таких випадках стандартів бухгалтерського обліку, неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, зазначена виписка створена самим позивачем, є похідним, обробленим документом, складеним на підставі первинних даних, а не первинним документом бухгалтерського обліку у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не може вважатися належним та достовірним доказом наявності та розміру заборгованості.
У зв`язку з цим суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що у справі відсутні належні докази перерахування та отримання саме відповідачем кредиту в розмірі 4000,00 грн за Договором №1792018 від 11.04.2021.
Лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024, на який посилається позивач як на підтвердження здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів ОСОБА_1 , наявний у матеріалах справи, не містить повної інформації про номер платіжного засобу, на який, згідно з доводами позивача, було перераховано суму кредиту, що не дозволяє належним чином ідентифікувати його належність саме відповідачу.
Інших доказів на підтвердження перерахування коштів згідно з Договором №1792018 від 11.04.2021 на платіжну банківську картку позичальника позивачем, всупереч визначеним у ст.ст.12, 81 ЦПК України процесуальним обов`язкам, до суду не було надано.
Таким чином, враховуючи позицію сторони відповідача, за відсутності таких належних первинних документів суд позбавлений можливості перевірити реальність господарських операцій, у тому числі факт виконання позичальником умов кредитного договору: надання позичальником та отримання відповідачем кредитних коштів, у зв`язку з чим доводи представника позивача щодо наявності заборгованості та невиконання позичальником умов кредитного договору є недоведеними.
Заявлена позивачем вимога до відповідача доводити факт неотримання коштів є застосовною лише після доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів і за своїм змістом фактично означає покладення обов`язку доказування негативного факту, що суперечить засадам цивільного судочинства та принципу змагальності сторін.
З урахуванням наведених обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з відповідача судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625-629, 1048, 1050, 1054, 1073 ЦК України, ст.ст.12,13,81, 141, 259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.
Повний текст рішення виготовлений та проголошений 29.06.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий: суддя       О.В. Бугера