Ухвала

20 травня 2026 року
м. Київ

справа № 182/1410/22
провадження № 61-6494ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коротенка Є. В., 

розглянувши касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просив стягнути солідарно з Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури з державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду, завдану діями органом досудового розслідування у розмірі 261 084,79 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 04 листопада 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув солідарно з Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану органом досудового розслідування, в розмірі 261 084,79 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 15 квітня 2026 року апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року зміни, виклав абзац другий та абзац четвертий резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану органом досудового розслідування, в розмірі 261 084,79 грн. Судові витрати віднести за рахунок держави». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

13 травня 2026 року перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року у цій справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 травня 2026 року справу призначено судді-доповідачу Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коротенко Є. В., Тітов М. Ю. 

Відповідно до розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 18 травня 2026 року № 514/0/226-26 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 травня 2026 року справу призначено судді-доповідачу Зайцеву А. Ю, судді, які входять до складу колегії: Воробйова І. А., Коротенко Є. В.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23, 188/23), зокрема визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328,00 грн.

Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2026 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00 грн х 250 = 832 000,00 грн).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики так і про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на наявність випадків, вказаних заявником у касаційній скарзі, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваними судовими рішеннями.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. 

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області в особі Відділення поліції № 3 Нікопольського районного управління поліції ГУНП України у Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями органу досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

І. А. Воробйова

Є. В. Коротенко