ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 910/677/26 	

Господарський суд Житомирської області
Суддя Нестерчук С. С.
секретар судового засідання: Бугайов І. В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм"
про стягнення 239 028,90 грн

за участю представників сторін:
від позивача: адвокат Ряполова-Радченко Г. О. (в режимі відеоконференції)
від відповідача: не з`явився

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн" (далі - позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм" (далі - відповідач) про стягнення 239 028,90 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості товару за Договором поставки №30092021-2 від 30.09.2021.За твердженням позивача, заборгованість відповідача становить 239 028,90 грн, з яких 233 686,81 грн – за реалізований, але не оплачений товар та 5 342,09 грн – вартість нереалізованого товару, який відповідач не оплатив і не повернув позивачу. 
Правові підстави: ст. 526, 530, 610, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 ГПК України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання
02.03.2026 до Господарського суду Житомирської області (далі - Суд) надійшла за підсудністю від Господарського суду м. Києва позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ЮК Дистрибьюшн” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Анрі-Фарм” про стягнення 239 028,90 грн.
Ухвалою суду від 05.03.2026 залишено позовну заяву без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення. 
12.03.2026 позивач у строк, встановлений судом, на виконання вимог ухвали подав заяву про усунення недоліків. 
Ухвалою від 13.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначив на 08.04.2026. 
У судове засідання 08.04.2026 не прибув представник відповідача, не повідомив про причини неявки, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не направив. 
Відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання шляхом надсилання ухвали в його електронний кабінет, ухвала була отримана 13.03.2026 о 17:56, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. 
За таких обставин неявка відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів (ч. 3 ст. 202 ГПК України). 
У судовому засіданні Суд заслухав пояснення представника позивача щодо суті позовних вимог та дослідив наявні в матеріалах справи докази. З метою повного та всебічного розгляду справи Суд вирішив відкласти судове засідання на 22.04.2026.
Зважаючи на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, а також принципи змагальності та диспозитивності господарського судочинства (ст. 13, 14, 74 ГПК України), Суд вважає, що було створено належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав. 
У судовому засіданні 22.04.2026 Суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).

ІІІ. Фактичні обставини справи
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, Суд установив такі фактичні обставини.
30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм" (покупець) укладено Договір поставки №30092021-2 (далі - Договір).
Предметом цього Договору визначено, щопостачальник зобов`язується здійснити поставку товару медичну техніку (далі - товар), на умовах цього Договору, у власність покупцю відповідно до накладних, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вартість товару в строки, що встановлено цим Договором. Назва, кількість і вартість товару встановлюються окремими накладними (п.1.1, 1.2 Договору).
Відповідно до п. 2.1 Договору, ціна на Товар зазначається в накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору. 
У пункті 4.2 Договору визначено, що оплата товару здійснюється з відстроченням платежу або на підставі звіту про реалізацію. 
Згідно з п. 4.4 Договору, у разі здійснення оплати на підставі звіту про реалізацію, покупець сплачує кошти на користь постачальника за відповідну партію товару сплачує кошти через 1,5 місяці після звіту за попередній місяць. Звіт про реалізацію за минулий місяць повинен бути наданий Покупцем Постачальнику у строк не пізніше 20 (до двадцятого) числа поточного місяця.
За результатами діяльності Сторони зобов`язуються проводити звірку взаєморозрахунків за встановлені періоди, які оформлюються відповідним Актом. Кожна зі Сторін зобов`язується підписати та направити Акт другій Стороні протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту його отримання або надати аргументовані зауваження, викладені у письмовій формі. У разі, що відповідна Сторона не отримає підписаний Акт або зауваження до нього протягом вищевказаного строку, Акт вважається погодженим, а суми розрахунків підтвердженими. Дані, затверджені сторонами в Акті звірки взаєморозрахунків, являються основою кінцевих розрахунків (п. 4.7 Договору).
Перехід права власності товару відбувається з моменту здійснення приймання-передачі Товару від постачальника до покупця, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладних, не пізніше ніж протягом 1 (одного) календарного дня з моменту здійснення доставки товару покупцеві (п. 5.9 Договору).
Цей договір підписано та скріплено печатками сторін.
У протоколі узгодження розбіжностей до Договору поставки №30092021-2 від 30.09.2021, укладеного між постачальником та покупцем, сторони дійшли згоди змінити деякі пункти Договору та викласти їх в наступній редакції, зокрема пункт 4.4:
- у разі здійснення оплати на підставі звіту про реалізацію, покупець сплачує кошти на користь постачальника за відповідну партію реалізованого товару не пізніше 45 календарних днів з моменту надання звіту за реалізований товар. Звіт про реалізацію за минулий місяць повинен бути наданий покупцем постачальнику у строк не пізніше 20 числа поточного місяця. У разі ненадання звіту вчасно весь поставлений товар вважається проданим.
Даний протокол розбіжностей є невід`ємною частиною Договору та набирає чинності з моменту його підписання.
На виконання умов Договору позивач здійснив поставку товару, а відповідач прийняв товар на загальну суму 345 028,94 грн, що підтверджується видатковими накладними, скріплених та підписаних печатками сторін.
За фактом реалізації товару, відповідач надав позивачу звіти про реалізацію товару на загальну суму 342 686,81 грн, з яких:
- у квітні 2025 сума реалізованого товару - 79 297,35 грн;
- у травні 2025 сума реалізованого товару - 81 919,55 грн;
- у червні 2025 сума реалізованого товару - 49 964,66 грн;
- у липні 2025 сума реалізованого товару - 51 798,48 грн;
- у серпні 2025 сума реалізованого товару - 43 547,18 грн;
- у вересні 2025 сума реалізованого товару - 36 159,59 грн.
З виписки рахунку позивача у АТ “Райффайзен Банк” вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату товару у загальному розмірі 109 000,00 грн, а саме:
- 23.06.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 12.07.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 18.07.2025 у розмірі 25 000,00 грн;
- 15.09.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 03.10.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 05.10.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 11.10.2025 у розмірі 10 000,00 грн;
- 21.10.2025 у розмірі 24 000,00 грн.
Відповідач гарантував позивачу оплату заборгованості за договором поставки у строк з 25.08.2025 по 31.10.2025, що підтверджується листом від 25.08.2025.
24.10.2025 позивач направив відповідачу засобами поштового зв`язку претензію з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 166 092,20 грн протягом семи днів з дня її отримання. Цю претензію позивач додатково направив 04.11.2025 на електронну адресу відповідача. Згідно з відомостями трекінгу АТ «Укрпошта» за поштовим відправленням №0405000374350, відправлення повернулося 23.11.2025 у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
26.11.2025 позивач направив відповідачу через сервіс електронного документообігу “Вчасно” повідомлення за вих. №02-26/11-2025 про розірвання Договору поставки №30092021-2 від 30.09.2021, у якому вимагав сплатити заборгованість за реалізований товар у розмірі 158 922,18 грн протягом 10 календарних днів, надати актуальний звіт про реалізацію товару за останній період (за наявності нереалізованого товару - забезпечити його негайне повернення постачальнику).

ІV. МОТИВИ СУДУ
1. Норми права, які застосував суд
Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Суд установив, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного між сторонами господарського договору, який за правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.1, 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Згідно з ч. 1-4 статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. У разі невиконання продавцем обов`язку щодо передання товару, проданого в кредит, застосовуються положення статті 665 цього Кодексу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

2. Оцінка Суду
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 3,4 ст. 13 ГПК України).
Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 76-79, 86 ГПК України на підставі свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення позову, господарський суд виходить з таких міркувань.
Суд установив, що між сторонами укладено Договір поставки №30092021-2 від 30.09.2021, за умовами якого позивач як постачальник зобов`язався поставити відповідачу товар – медичну техніку, а відповідач як покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість у строки та порядку, визначені Договором.
Відповідно до пункту 4.4 Договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей, у разі здійснення оплати на підставі звіту про реалізацію покупець сплачує на користь постачальника вартість відповідної партії реалізованого товару не пізніше 45 календарних днів з моменту надання звіту за реалізований товар. Звіт про реалізацію за минулий місяць повинен бути наданий покупцем постачальнику не пізніше 20 числа поточного місяця. У разі ненадання звіту вчасно весь поставлений товар вважається проданим.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 345 028,94 грн, а відповідач прийняв цей товар, що підтверджується видатковими накладними, підписаними та скріпленими печатками сторін.
Відповідач надав позивачу звіти про реалізацію товару за квітень-вересень 2025 року на загальну суму 342 686,81 грн. Отже, у відповідача виник обов`язок оплатити вартість реалізованого товару в порядку та строки, погоджені сторонами у пункті 4.4 Договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей.
З виписки з рахунку позивача в АТ “Райффайзен Банк” убачається, що відповідач здійснив часткову оплату товару в загальному розмірі 109 000,00 грн. Отже, неоплаченою залишилася вартість реалізованого товару в сумі 233 686,81 грн.
Суд також враховує, що загальна вартість поставленого відповідачу товару становить 345 028,94 грн, тоді як згідно зі звітами відповідача реалізовано товар на суму 342 686,81 грн. Отже, різниця між вартістю поставленого та реалізованого товару становить 2 342,13 грн. 
Разом з тим позивач заявив до стягнення 239 028,90 грн, з яких 233 686,81 грн – за реалізований, але не оплачений товар та 5 342,09 грн – вартість нереалізованого товару, який відповідач не оплатив і не повернув позивачу. 
Отже, вимога про стягнення 233 686,81 грн за реалізований, але не оплачений товар є підтвердженою матеріалами справи, оскільки відповідач надав звіти про реалізацію товару на суму 342 686,81 грн, однак оплатив лише 109 000,00 грн. 
Водночас вимога про стягнення 5 342,09 грн вартості нереалізованого товару є доведеною лише частково – у розмірі 2 342,13 грн, оскільки, як встановив Суд, саме така сума становить різницю між вартістю поставленого товару та вартістю товару, відображеного у звітах про реалізацію. 
Доказів на підтвердження наявності нереалізованого, неоплаченого та неповернутого товару саме на суму 5 342,09 грн позивач суду не надав.
За таких обставин Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими частково в сумі 236 028,94 грн, з яких 233 686,81 грн – заборгованість за реалізований, але не оплачений товар, а 2 342,13 грн – вартість нереалізованого товару, який відповідач не оплатив і не повернув позивачу. 

V. Висновки Суду
Розглянувши спір із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи і досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Зокрема, обґрунтованими є та підлягають задоволенню вимоги про стягнення 236 028,94 грн.
У решті вимог у частині стягнення 2 999,96 грн вартості нереалізованого товару слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. 

VІ. Розподіл судових витрат
1. Судовий збір
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 619,61 грн.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, Суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позовну заяву у цій справі подано в електронній формі, розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання цього позову з урахуванням коефіцієнта 0,8, становить 2 868,34 грн. 
Водночас позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 619,61 грн, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено законом. Різниця між фактично сплаченою сумою судового збору та сумою, що підлягала сплаті, становить 751,27 грн. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
З огляду на викладене суд роз`яснює позивачу право звернутися до суду з клопотанням у порядку статті 7 Закону України “Про судовий збір” про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 751,27 грн. 
Оскільки із загальної суми заявлених позовних вимог у розмірі 239 028,90 грн Суд задовольнив 236 028,94 грн, судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 832,34 грн. Решта судового збору в розмірі 36,00 грн покладається на позивача у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову. 

2. Витрати на професійну правничу допомогу
Позивач заявив до відшкодування 13 642,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Відповідач не реалізував право на подання клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу Суд виходить з такого.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
За змістом частин першої та третьої статті 123 і частини четвертої статті 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат, які розподіляють між сторонами залежно від результатів вирішення судової справи.
Частини перша - третя статті 126 ГПК України передбачають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частина четверта статті 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція наведена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
За частиною п`ятою статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною восьмою статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлює суд на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подають до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначеними нормами права передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Водночас обов`язок доведення неспівмірності витрат покладено на сторону, яка заявляє відповідне клопотання про зменшення їх розміру.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при визначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач подав Договір про надання правничої допомоги №ЮК-361/03-12/25 від 03.12.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «СОЛ» та ТОВ «ЮК Дистрибьюшн», Додаткову угоду №1 до цього договору.
Зі змісту Договору та Додаткової угоди вбачається, що правнича допомога надавалася саме у зв`язку зі спором про стягнення з ТОВ «Анрі-Фарм» заборгованості за Договором поставки №30092021-2 від 30.09.2021. Сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правничої допомоги у сумі 13 642,00 грн.
Повноваження представника позивача у цій справі підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії АІ №2147558 від 20.01.2026, виданий адвокату Ряполовій-Радченко Г. О., та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №10940/10. 
Суд враховує, що заявлені витрати пов`язані з розглядом цієї справи, підтверджені належними доказами, а їх розмір з огляду на предмет спору, ціну позову, обсяг та характер наданої правничої допомоги не є очевидно надмірним.
Відповідач клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не подав, доказів їх неспівмірності, необґрунтованості або непов`язаності з розглядом справи суду не надав.
Водночас, оскільки позовні вимоги задоволено частково – у розмірі 236 028,94 грн із заявлених 239 028,90 грн, витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 470,78 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решта витрат на правничу допомогу покладається на позивача у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позову.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 129, 233, 236, 237, 238, 241 ГПК України, Суд
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм" задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн":
- 236 028,94 грн (двісті тридцять шість тисяч двадцять вісім гривень 94 копійки) - заборгованості;
- 2 832,34 грн (дві тисячі вісімсот тридцять дві гривні 34 копійки) - судові витрати зі сплати судового збору;
- 13 470,78 грн (тринадцять тисяч чотириста сімдесят гривень 78 копійок) - судові витрати на професійну правничу допомогу.
3. Відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення 2 999,96 грн. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮК Дистрибьюшн" (код ЄДРПОУ 37502437; вул. Дорогожицька, буд. 1, м. Київ, Київська обл., 04112)
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Анрі-Фарм" (код ЄДРПОУ 42654494; вул. Житній Базар, буд. 8, м. Житомир, Житомирська обл., 10008)

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи мають право оскаржити це рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Після набрання рішення законної сили наказ може бути виданий за заявою стягувача, в якій має бути зазначена бажана форма його видачі (паперова або електронна).

Повне рішення складено 29.04.2026 

Суддя С. НЕСТЕРЧУК