КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 761/54034/25
номер провадження: 33/824/2019/2026
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Заболотньої Віти Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Заболотньої Віти Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В: 
Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , фізична особа - підприємець (далі - ФОП), податкова адреса: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 грн 00 коп., на користь держави.
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 665 грн 60 коп.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Заболотня В.С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року. Скасувати вказану постанову судді та закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155-1 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у її діях події та складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 998 грн 40 коп.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) оскаржувана постанова судді була винесена 22 січня 2026 року. Вказує, що вона, як захисник ОСОБА_1, була присутня в суді першої інстанції під час розгляду справи, однак суддя вступну та резолютивну частини даної постанови не оголошував, а тому вважає, що 22 січня 2026 року постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва не була винесена. Окрім цього, відповідно до відомостей, що містяться в ЄДРСР постанова судді від 22 січня 2026 року була надіслана судом лише 02 лютого 2026 року, зареєстрована 05 лютого 2026 року, а загальний доступ до даної постанови був наданий лише 06 лютого 2026 року. Тому вважає, що суддя першої інстанції у порушення ст.285 КУпАП надіслав ОСОБА_1 оскаржувану постанову лише 02 лютого 2026 року, тобто після спливу 10-денного строку на апеляційне оскарження даної постанови. Станом на 10 лютого 2026 року ОСОБА_1 не отримала оскаржувану постанову, а адвокату Заболотній B.C. дана постанова не надходила ні через систему Електронний суд, ні на поштову адресу. У зв`язку з наведеним, адвокат Заболотня B.C. та ОСОБА_1 дізналися про винесену постанову лише 06 лютого 2026 року. Тому, на думку захисника, вказані обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено з поважних причин.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Заболотня В.С. посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року складений без належного з`ясування працівниками ДПС фактичних обставин справи, без належного дослідження усіх доказів у справі, а також не враховано відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП.
Вказує, що формальною підставою для проведення податкової перевірки стала доповідна записка управління фактичних перевірок від 20 жовтня 2025 року №2039/26-15-07-07-00-10, у якій зазначалося, що в салоні краси «BACKSTAGE» за адресою: місто Київ, бул. Тараса Шевченка, 30, перед початком проведення фактичної податкової перевірки 16 жовтня 2025 року проведено контрольно-розрахункову операцію з придбання сертифіката за ціною 1 000 грн 00 коп., розрахунок проводився в готівковій формі оплати. Розрахункову операцію через ПРРО не проведено, розрахунковий документ у встановленій формі та змісту не надано. Окрім цього 14 листопада 2025 року о 16 год 20 хв. було проведено контрольно-розрахункову операцію з придбання чоловічого крему для обличчя Mens Skin Care Active Crem «SHINSHI» за ціною 1 800 грн 00 коп. Оплату було проведено частково готівкою в сумі 801 грн 00 коп. та частково сертифікатом на 1 000 грн 00 коп. і як зазначає ГУ ДПС у місті Києві дану розрахункову операцію через ПРРО проведено, розрахунковий документ встановленої форми та змісту на загальну суму 801 грн 00 коп. надано. Розрахункову операцію з продажу сертифікату та суму 1 000 грн 00 коп. також було проведено через ПРРО, даний факт підтверджується фіскальним чеком №cTt-pAih9TE від 16 жовтня 2025 року, копія якого міститься в запереченнях Заболотньої B.C. до протоколу, що містяться в матеріалах справи. Зважаючи на час створення даного чеку та зазначеному в ньому товару, очевидним стає той факт, що розрахункові операції 16 жовтня 2025 року та 14 листопада 2025 року відбувалися із застосуванням належним чином зареєстрованого фіскального серверу контролюючого органу ПРРО із створенням фіскального чеку, що містить усі необхідні реквізити та подальшою видачею чеку. Проте розрахункова операція з продажу сертифікату на суму 1 000 грн 00 коп. 16 жовтня 2025 року була проведена іншою особою, а саме ФОП ОСОБА_3 із застосуванням ПРРО, що спростовує інформацію зазначену в акті фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року №100807/Ж5/26/15/07/ НОМЕР_1 . Враховуючи дані обставини вважає, що ФОП ОСОБА_1 не порушила пункти 1 та 2 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями).
Також зазначає, що представники ГУ ДПС у місті Києві виявили особу, що вчинила адміністративне правопорушення 21 листопада 2025 року, однак склали протокол 08 грудня 2025 року, тобто пізніше 24 годин з моменту виявлення ОСОБА_1 . Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ОСОБА_1 про складання протоколу від 08 грудня 2025 року, що свідчить про порушення порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення з боку ГУ ДПС у місті Києві.
Посилається на те, що в матеріалах справи містяться документи, які представники ГУ ДПС у місті Києві надали до суду з метою доведення факту, що ФОП ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року; акт фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року №100807/Ж5/26/15/07/ НОМЕР_1 . Однак надані докази у своїй сукупності не можуть свідчити про вчинення ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП. Акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства. При цьому акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не породжує, не змінює, не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. Висновки, викладені у акті перевірки, є відображенням дій інспекторів та не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Тому вважає, що акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового кодексу України (далі - ПК України), акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася апеляційним судом завчасно, в установленому законом порядку. Водночас її захисник - адвокат Заболотня В.С. вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Заболотньої В.С., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року у справі щодо ОСОБА_1 , оскільки наведені в ньому обставини дозволяють зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин. 
З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2025 року розгляд справи проведено суддею першої інстанції в присутності захисника ОСОБА_1 - адвоката Заболотньої Д.М. (а.с.48-49).
Відповідно до ч.1 ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
У клопотанні про поновлення строку адвокат Заболотня Д.М. вказала, що у день проведення судового засідання (22 січня 2026 року) вступна та резолютивна частини постанови не проголошувалась, а з текстом оскаржуваної постанови судді захисник ознайомилася лише 06 лютого 2026 року після його оприлюднення в ЄДРСР.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 або її захисник отримали копію постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року раніше ніж 06 лютого 2026 року.
Також матеріали справи не містять доказів того, що 22 січня 2026 року було проголошено вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови у присутності адвоката Заболотньої В.С.
Водночас згідно з даними з ЄДРСР оскаржувана постанова судді від 22 січня 2026 року була надіслана судом 02 лютого 2026 року, а загальний доступ до неї забезпечено 06 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу адвокат Заболотня В.С. подала 10 лютого 2026 року, тобто протягом десяти днів з дня отримання копії постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до практики ЄСПЛ п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).
Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.
З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Заболотньою Д.М. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року підлягає поновленню.
Щодо доводів захисника про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, то вони підлягають задоволенню частково з таких підстав.
Зі змісту оскаржуваної постанови судді вбачається, що відповідно до протоколу №5491 від 08 грудня 2025 року ОСОБА_1 порушила порядок проведення розрахунків, а саме: встановлено проведення розрахунків суб`єктом господарювання без застосування реєстратора розрахункових операцій, чим порушено п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР зі змінами та доповненнями. Порушення зафіксовано актом фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року №100807/Ж5/26/15/07/3700506282, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, суддя першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року, актом фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року №100807/Ж5/26/15/07/3700506282, листом від 02 грудня 2025 року, актом неявки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, для складання протоколу адміністративного правопорушення.
Так, ч.1 ст.155-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у вигляді накладення штрафу на осіб, які здійснюють розрахункові операції, від двох до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п`яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.п.1, 2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти). Фізичні особи - підприємці, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість, при продажу товарів (крім підакцизних товарів, технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) або наданні послуг мають право в розрахунковому документі зазначати назву товару (послуги) у вигляді, що відображає споживчі ознаки товару (послуги) та ідентифікує належність такого товару (послуги) до товарної групи чи послуги.
Апеляційним судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року, складений посадовою особою ГДІ ГУ ДПС у місті Києві Нікітенком В.В.
За змістом протоколу при фактичній перевірці салону краси за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , встановлено, що вона вчинила порушення порядку проведення розрахунків, а саме: встановлено проведення розрахунків суб`єктом господарювання без застосування реєстратора розрахункових операцій, чим порушено вимоги п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР зі змінами та доповненнями. Порушення зафіксовано актом фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року №100807/Ж5/26/15/07/ НОМЕР_1 (а.с.3).
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.
З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року складено щодо ОСОБА_1 лише на підставі акту фактичної перевірки, який сам по собі не може слугувати належним та допустимим доказом її винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, оскільки в силу норм ПК України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Відповідно до п.54.5. ст.54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з п.86.8. ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акту перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до п.56.2 ст.56 ПК України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.
Відповідно до положень ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Положеннями п.56.18 ст.56 ПК України надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.155-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки.
З огляду на те, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року не існувало податкового повідомлення-рішення і матеріали справи не містять доказів того, що таке податкове повідомлення-рішення взагалі наявне, настання відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП, виключається.
ЄСПЛ в рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі №1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Отже, у силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Враховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновоку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, не доведена наявними у справі доказами, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення №5491 від 08 грудня 2025 року та актом фактичної перевірки від 21 листопада 2025 року, на які суддя першої інстанції послався у оскаржуваній постанові від 22 січня 2026 року, а тому вказана постанова судді не може бути визнана законною та обґрунтованою.
З огляду на викладене постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови, відподіно до якої провадження у справі щодо неї слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу зазначеного вище адміністративного правопорушення.
Що стосується клопотання адвоката Заболотньої В.С. про повернення сплаченого судового збору у розмірі 908 грн 40 коп., то воно є необґрунтованим з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що за подання та розгляд даної апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 908 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією від 10 лютого 2026 року №5366-9920-4647-5542 (а.с.66).
Разом з тим, ні чинним КУпАП, ні положеннями Закону України «Про судовий збір», не передбачено сплату судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги на постанову судді першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення. Відтак у Київського апеляційного суду відсутні правові підстави для повернення судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги адвоката Заболотньої В.С., поданої в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що механізм повернення помилково зарахованих коштів регулюється «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» (далі - Порядок), який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.
Відповідно до абз. 1 п.5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Таким чином, для повернення помилково сплаченого судового збору адвокату Заболотній Д.М. необхідно звернутись до суду (на рахунок якого помилково перерахований судовий збір) із заявою про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, форму якого затверджено Порядком.
За таких обставин апеляційна скарга адвоката Заболотньої В.С., подана в інтересах ОСОБА_1 , підлягає задоволенню частково.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду, 
П О С Т А Н О В И В :
Поновити захиснику ОСОБА_1  - адвокату Заболотній Віті Сергіївні процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу адвоката Заболотньої Віти Сергіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП - скасувати.
Прийняти нову постанову, згідно з якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.155-1 КУпАП,відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КУпАП. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.М.Верланов