Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року Справа№420/1025/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради

до ОСОБА_1 

про зобов`язання вчинити певні дії

Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою зобов`язати ОСОБА_2 привести об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 до первинного стану відповідно до договору дарування від 20.07.2018 року № 1397 та технічного паспорту від 13.03.2003 року.
В обґрунтування позову зазначає, що за результатами проведеної перевірки установлено, що за адресою: АДРЕСА_1 будівельні роботи з реконструкції квартири за вищевказаною адресою завершені та не виконуються, об`єкт фактично експлуатується. 
Згідно з Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1603487251101, об`єкт нерухомого майна – квартира (загальна площа – 59,8 кв.м), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , співвласник – ОСОБА_3 , підстава виникнення – договір дарування, серія та номер: 1397 від 20.07.2018 року, форма власності приватна, вид спільної власності – спільна часткова, розмір частки – 390/1000.
Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 виконані роботи з реконструкції частини квартири, розташованої на 1 поверсі двоповерхового житлового будинку, з улаштуванням приміщення з балкону шляхом кладки зовнішніх стін з черепашнику, що призвело до фактичного збільшення площі квартири.
За результатами заходів державного архітектурно-будівельного контролю Управлінням було складено: акт № 001691 від 22.11.2019; протокол від 22.11.2019 про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідно до ч. 9 ст. 96 Кодекс України про адміністративні правопорушення; припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.11.2019 № 697/19. 
Однак, під час перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.11.2019 № 697/19, проведеної на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 02.10.2025 № 1448 «Про погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю», наказу Управління від 07.10.2025 № 01-13/101ДАБК, направлення для проведення позапланового заходу № 000072 від 07.10.2025 зі строком дії з 16.10.205 до 29.10.2025, відповідно до п. 7 Порядку 553 позивачем встановлено невиконання відповідачем вимог припису.
Під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що до теперішнього часу виявлені попередньою перевіркою порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності гр. ОСОБА_1 усунуті не були, а саме: не отримано документи, які свідчать про готовність об`єкта до експлуатації та не приведено об`єкт до первинного стану відповідно до договору дарування від 20.07.2018 № 1397 та технічного паспорту від 13.03.2003. 
За наведеного вище, у зв`язку з невиконанням у добровільному порядку вимог припису, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року адміністративну справу № 420/1025/26 передано за підсудністю до Донецького окружного адміністративного суду.
За результатами автоматичного розподілу вказаної судової справи, справу передано на розгляд судді Голубовій Л.Б.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року вказаний позов залишено без руху у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем надано письмовий відзив від 04.05.2026 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що ОСОБА_3 придбала частку квартири АДРЕСА_2 20.07.2018 року, що підтверджується відповідним договором дарування. 
В той же час, кладка зовнішніх стін з черепашнику була облаштована ще до 1980 року, що підтверджується технічним висновком №2928, датованим 1980-м роком, який було видано громадянину ОСОБА_4 на підставі його листа від 13.31.1980 року №210. 
В даному документі стверджується, що у вказаній квартирі зі сторони фасаду прилягає веранда, яку реконструювали, а саме: добудували 2 стіни з ракушняка замість дерев`яних стін.
Більш того, питання щодо реконструкції даного приміщення розглядалось Хаджибейським районним судом м. Одеси та Одеським апеляційним судом у справі №521/317/21. 
Так, рішенням від 28.09.2023 року, залишеного без змін постановою від 17.10.2024 року, було встановлено, що реконструкція стін веранди здійснювалась не ОСОБА_1 , а була здійснена за часів користування квартирою ОСОБА_4 , з подальшою її приватизацією в 1997 році.
Наголошує, що право посадових осіб видавати приписи пов`язано з проведенням перевірок, результатом яких є встановлення порушень у сфері містобудівної діяльності, а як зазначено вище, акти реагування можуть стосуватись лише суб`єктів містобудівної діяльності, до яких ОСОБА_5 не відноситься, оскільки не була замовником реконструкції квартири, а отримала право власності на неї через 38 років після здійснення такої реконструкції.
З зазначених причин відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

УСТАНОВИВ:

Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, відповідно до Положення про управління державного архітектурно - будівельного контролю є виконавчим органом Одеської міської ради, утворюється Одеською міською радою, підпорядковується голові Одеської міської ради, підзвітна та підконтрольна Одеській міській раді, а з питань виконання повноважень державної виконавчої влади, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - Державній архітектурно - будівельній інспекції України.
Згідно зі статтею 10 Закону України від 20.05.1999 № 687-XIV «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон № 687-XIV), для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.
Відповідно до приписів статті 9 Закону № 687-XIV будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI).
Статтею 1 Закону № 3038-VI унормовано, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.
За приписами частини другої статті 4 Закону № 3038-VI суб`єктами містобудування є органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.
Замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Дії, спрямовані на виконання функцій замовника будівництва, може виконувати особа, якій доручено вчинення дій з виконання підготовчих та/або будівельних робіт на підставі та у межах, встановлених договором доручення (пункт 4 частини першої статті 1 Закону № 3038-VI).
Таким чином, суб`єктами містобудівної діяльності визначаються особи (фізичні особи, юридичні особи), які здійснюють діяльність, зазначену у положеннях статті 1 Закону України «Про основи містобудування».
Частини перша та друга статті 26 Закону № 3038-VI, встановлюють, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
За змістом частини 1 статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після:
1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;
3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».
Відповідно до частини 2 статті 34 Закону № 3038-VI, зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Частинами 5, 7 статті 34 Закону № 3038-VI передбачено, що контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
З наведених вище норм вбачається, що державний архітектурно-будівельний контроль, як захід, спрямований на дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, здійснюються у відношенні замовників, проектувальників, підрядників та експертних організацій, тобто суб`єктів містобудівної діяльності.
Відповідно до частини першої статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Отже, положення частини 1 статті 38 Закону № 3038-VI встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:
1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
Тобто, тягар доказування наявності вказаних фактів та умов покладається на суб`єкті владних повноважень, що звертається до суду, а їх перевірка покладена на суд.
Суд звертає увагу, що зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництва передує саме наявність вищезазначених обставин.
Судом встановлено, що позивачем на підставі наказу Управління від 01.08.2019 року № 01-13/333ДАБК, направлення від 10.09.2019 року № 001691 в період з 15.11.2019 року до 22.11.2019 року проведено планову (позапланову) перевірку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Під час проведення вказаної перевірки зафіксовано, що будівельні роботи з реконструкції квартири за вищевказаною адресою завершені та не виконуються, об`єкт фактично експлуатується. 
Згідно з Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1603487251101, об`єкт нерухомого майна – квартира (загальна площа – 59,8 кв.м), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , співвласник – ОСОБА_3 , підстава виникнення – договір дарування, серія та номер: 1397 від 20.07.2018 року, форма власності приватна, вид спільної власності – спільна часткова, розмір частки – 390/1000.
Також під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 виконані роботи з реконструкції частини квартири, розташованої на 1 поверсі двоповерхового житлового будинку, з улаштуванням приміщення з балкону шляхом кладки зовнішніх стін з черепашнику, що призвело до фактичного збільшення площі квартири.
Таким чином, за результатами заходів державного архітектурно-будівельного контролю Управлінням було складено: 
- акт складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 001691 від 22.11.2019 року, від підписання якого, відповідач відмовилася, про що зазначено в акті; 
- протокол від 22.11.2019 про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідно до ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення; 
- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.11.2019 року № 697/19, який не вручений відповідачу, оскільки остання відмовилася його отримувати, про що зазначено на приписі посадовою особою Управління. 
06.12.2019 року уповноваженою посадовою особою Управління розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 та винесено постанову № 845/19 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, передбачене ч. 9 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у розмірі 8500 гривень. 
В постанові зазначено, що ОСОБА_3 експлуатує реконструйоване приміщення, розташоване на 1 поверсі двоповерхового житлового будинку, яке улаштоване з балкону, шляхом кладки зовнішніх стін з черепашнику за адресою: АДРЕСА_1 , не прийняте в експлуатацію, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461.
Доказів вручення відповідачу вищезазначеної постанови матеріали справи не містять.
Суд зауважує, що в акті проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності № 001691 від 22.11.2019 року замовником реконструкції частини квартири зазначено саме співвласника квартири - ОСОБА_2 , яка також одночасно є представником замовника на підставі довіреності від 27.07.2018 року.
Як зазначив позивач, під час проведення перевірки, представник замовника за довіреністю від 24.07.2018 року ОСОБА_6 надала такі документи: довіреність, серія та номер: 1431 від 24.07.2018 року, паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого 16.12.2003 року Сакським МРВ ГУ МВС України у АР Крим; договір дарування частки квартири № 1397 від 20.07.2018 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 1603487251101, об`єкт нерухомого майна – квартира (загальною площею – 59,8кв.м.), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , співвласник – ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності – договір дарування, серія та номер: 1397 від 20.07.2018 року, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пашичева Г.Л., форма власності – приватна, вид спільної власності – спільна часткова, розмір частки – 390/1000, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 , виготовлений Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна, станом на 13.03.2003 року.
Під час перевірки виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 22.11.2019 № 697/19, проведеної на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 02.10.2025 № 1448 «Про погодження здійснення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю», наказу Управління від 07.10.2025 № 01-13/101ДАБК, направлення для проведення позапланового заходу № 000072 від 07.10.2025 року відповідно до п. 7 Порядку 553 позивачем встановлено невиконання відповідачем вимог припису від 22.11.2019 року № 697/19.
Зокрема, під час виїзду на місце за адресою: АДРЕСА_1 позивачем встановлено, що до теперішнього часу виявлені попередньою перевіркою порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності ОСОБА_1 усунуті не були, а саме: не отримано документи, які свідчать про готовність об`єкта до експлуатації та не приведено об`єкт до первинного стану відповідно до договору дарування від 20.07.2018 № 1397 та технічного паспорту від 13.03.2003 року. 
Крім того, будівельний стан вказаного об`єкту за період проведення позапланової перевірки не змінився. 
Також, під час проведення позапланової перевірки встановлено, що в Реєстрі будівельної діяльності відсутні відомості, що засвідчують прийняття до експлуатації закінченого будівництвом об`єкту за зазначеною вище адресою. 
Водночас, повідомлень від ОСОБА_1 про усунення виявлених порушень за вищевказаною адресою та виконання вимог припису від 22.11.2019 року № 697/19 до Управління не надходило.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 придбала частку квартири АДРЕСА_2 20.07.2018 року, що підтверджується відповідним договором дарування. 
В той же час, кладка зовнішніх стін з черепашнику була облаштована ще до 1980 року, що підтверджується технічним висновком №2928, датованим 1980 роком, та який було видано громадянину ОСОБА_4 на підставі його листа від 13.31.1980 року №210. 
У висновку зазначено, що у вказаній квартирі зі сторони фасаду прилягає веранда, яку реконструювали, а саме: добудували 2 стіни з ракушняка замість дерев`яних стін. 
Отже, у 1980 році вказана кладка стін з ракушняку була наявна у будинку, а тому позивач, яка придбала дану квартиру через 38 років після здійснення вказаної реконструкції, не могла її вчинити. 
Крім того, питання щодо реконструкції приміщення розглядалось Хаджибейським районним судом м. Одеси та Одеським апеляційним судом у справі №521/317/21, предметом спору якої, було скасування свідоцтва на право власності ОСОБА_7 на спірну квартиру та знесення об`єкта самовільного будівництва. 
Рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.09.2023 року у справі №521/317/21, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.10.2024 року, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог та встановлено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а саме того, що ОСОБА_1 збудувала веранду, яка має ознаки самочинного будівництва та те, що наявність та експлуатація вказаної веранди порушує право власності позивача.
Разом із цим, в обґрунтування заперечень проти позову стороною відповідача ОСОБА_1 надано технічне заключення № 2928 про використання веранди під житлове приміщення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , яке складено на підставі ЖЕО Приморського району від 13.02.1980 року.
Із технічного заключення вбачається, що в квартирі, якою користується ОСОБА_1 з боку фасаду прилягає веранда, внутрішні розміри 200*460 см., яка реконструйована, шляхом добудови 2 стін із каміння ракушняка, товщиною 25 см. Стіни оштукатурені, з внутрішньої сторони обклеєні шпалерами. В результаті реконструкції з`явилося приміщення площею 9,2 м.
23 листопада 1994 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на 390/1000 часток квартири спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, 390/1000 часток спірної квартири вибули із власності ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 набула право власності на 390/1000 часток квартири на підставі договору дарування, укладеному із наступним власником 20 липня 2018 року, право власності за якою було зареєстровано 12.05.2003 року, що підтверджується відповіддю КП «БТІ» Одеської міської ради від 12.02.2020 року.
Таким чином, судом було встановлено, що реконструкція веранди здійснювалась не ОСОБА_1 , а була здійснена за часів користування квартирою ОСОБА_4 , з подальшою її приватизацією в 1997 році.
Те, що ОСОБА_1 не реконструювала спірну веранду, експлуатуючи її, та те, що веранда не має ознак самочинного будівництва, підтверджується і відповіддю УДАБК Одеської міської ради № 01-10/431-3Г від 29.10.2019 року.
Отже, та обставина, що ОСОБА_1 не здійснювала реконструкцію підтверджено судовим рішенням, а відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, позивач був обізнаний з рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 28.09.2023 року у справі №521/317/21, а тому звернення до суду з даним позовом має ознаки зловживання правами позивача.
Крім того, порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 553), який визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі – суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Відповідно до пункту 5 цього Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Пунктом 7 Порядку № 553 визначено, що позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема:
необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у повідомленні про початок виконання підготовчих робіт, повідомленні про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначених документів;
виявлення факту самочинного будівництва об`єкта.
Пунктом 17 Порядку № 553 унормовано, що у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).
У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.
Аналіз указаних норм свідчить про те, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення перевірок (планових та позапланових), при цьому для призначення та проведення позапланової перевірки необхідна наявність визначених підстав. Крім того, чинним законодавством визначений алгоритм дій органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо фіксації результатів проведення перевірки, дотримання якого зумовлює можливість притягнення суб`єкта містобудування до відповідальності у разі порушення останнім вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Разом з тим, позивачем складено акт № 001691 від 22.11.2019 року планового (позапланового) заходу одночасно, що є порушенням Порядку № 553.
Згідно із статтею 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.
Таким чином, положення частини першої статті 38 Закону № 3038-VI встановлюють перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення в органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:
1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.
Тобто, зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництва передує саме наявність вищезазначених обставин, яких судом не встановлено.
У постанові від 21.10.2020 року у справі № 420/228/19 Верховний Суд висловив правові позиції про те, що залежно від ознак самочинного будівництва, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. При цьому, знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування та у разі неможливості здійснити перебудову такого будівництва.
У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №822/2149/18 суд касаційної інстанції на підставі аналізу положень статті 376 Цивільного кодексу України, статті 38 Закону № 3038-VI зробив висновок, що у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.
Так, у зазначеній постанові Верховний Суд сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:
1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (в) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Таким чином, можливість перебудови та усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису замовником перебудови без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
Водночас, суд наголошує, що припис є обов`язковою передумовою для звернення контролюючого органу до суду із позовом про знесення самочинного будівництва відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI.
При цьому, недотримання контролюючим органом умов, визначених частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI, не дає право контролюючому органу на звернення з позовом про знесення самочинного будівництва.
Саме такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2024 року у справі №420/7564/21 щодо застосування норм права у таких самих правовідносинах, які є спірними у цій справі.
Аналогічний висновок в частині обов`язкової наявності припису контролюючого органу, як передумови для адміністративного позову щодо знесення самочинного будівництва, також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/12372/17.
Як вбачається з матеріалів справи, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів у межах вжитих Управлінням заходів контролю відносно суб`єктів містобудування не виносився, оскільки матеріали справи не містять жодного документу, що ОСОБА_1 є замовником перебудови.
Також даний факт встановлений судовим рішенням.
Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради позовних вимог.
Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, позовні вимоги за встановлених судом обставин є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Питання судових витрат не вирішується у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.
З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

УХВАЛИВ:

У позовних управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (65062, м. Одеса, вул. Савельєва Артура, буд. 6, код ЄДРПОУ 40199728) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; фактична адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 05 травня 2026 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова