Великоолександрівський районний суд Херсонської області 

Справа № 650/6803/25
провадження № 2/650/1181/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – Сікора О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що після смерті матері, залишилось спадкове майно належне спадкодавцю, з приводу якого нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з підстав відсутності доказів належності спадкодавцю спірного майна.
Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Позивач на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.
ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть – серія НОМЕР_1 від 03 квітня 2024 року, виданого Великоолександрівським відділом ДРАЦС у Бериславському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у встановлений законом строк, її донька, ОСОБА_2 , паспорт - серія НОМЕР_2 , виданий 12 вересня 2001 року Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області, номер картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків 23 липня 1997 року, подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини.
Предметом спору виявилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказану спадщину вона приймаю за законом, інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Згідно з вимогами статті 1261 ЦК України, спадкоємицею спадщини за законом є її єдина донька, ОСОБА_2 (свідоцтво про народження – серія НОМЕР_4 , видано 21 листопада 1980 року Новопавлівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області додається, крім того, надаю сканкопію свідоцтва про одруження – серія НОМЕР_5 , видано 03 серпня 2001 року Херсонським міським відділом РАГС, в зв`язку зі зміною прізвища після одруження), яка постійно проживала у зазначеному житловому будинку разом з матір`ю. У шлюбі мати не перебувала, батьки матері померли давно (у 1979 році померла мати, у 1995 році-батько).

Згідно з вимогами частини 1 статті 1297 ЦК України, позивач, яка прийняла спадщину, у складі якої є нерухоме майно, у вересні 2025 року звернулась до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Жолуденка Олександра Олександровича з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме житловий будинок, після смерті матері. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що свідчить повідомлення від нотаріуса від 01 жовтня 2025 року № 1056/02-14.
З метою оформлення спадщини на житловий будинок позивач звернулась до КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації», в результаті чого було проведено технічну інвентаризацію житлового будинку з внесенням інформації про житловий будинок до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, про що свідчить витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕССБ, а також було здійснено оформлення технічного паспорту на житловий будинок.
В зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивач не може реалізувати свої права спадкоємця першої черги, в зв`язку з чим даний спір можливо вирішити лише у судовому порядку.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5і (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року.
За весь час користування будинком, позивач утримує його на правах власника, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги, доглядає за будинком та прибудинковою територією, але разом з тим, не може підтвердити своє право власності на будинок, з причини відсутності належних правовстановлюючих документів, так як на момент будівлі будинку не було передбачено державної реєстрації нерухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.      Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.          Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.   Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспувід 13грудня 1995року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).       Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» від 1 липня 2004 року.               В листі від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне: за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, відповідно до витягу до якої від 09.05.2025 року головою спірного господарства булаПолусмяк А.О., а отже позивач має право ставити питання заявлені в позові з метою захисту спадкових прав.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.      Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.      Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.        Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.   Відповідно до частин першої та другої статті 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання на нею такого права в судовому порядку.   Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття права на спірний будинок, суд дійшов висновку про належність на праві власності позивачу вказаного житлового будинку, оскільки його було набуто у встановленому законом порядку та не вбачається підстав для припинення такого права на моменту розгляду справи.  
Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності на вказаний будинок.        Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність на праві власності спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке її право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачкою в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню.           Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.           Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах володіє належним йому нерухомими майном, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права.        Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. Керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265 ЦПК України, а також наведеними положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Великоолександрівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно – задовільнити.
Визнати за ОСОБА_2 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:    __________________    О.О. Сікора