ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29939/25	
Суддя І інстанції – Дєєв М.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради щодо ненадання повної, достовірної та по суті відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 № 9 від 15 квітня 2025 року;
- зобов`язати Комунальний заклад «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 15 квітня 2025 року та надати повну, точну і вичерпну відповідь на кожне з шести поставлених питань, оформивши відповідь у структурованому вигляді з чіткою відповідністю нумерації відповідей до нумерації питань у запиті.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.04.2025 року звернувся до відповідача із інформаційним запитом про отримання публічної інформації щодо механізмів формування та розподілу преміального фонду в установі, що фінансується за рахунок бюджетних коштів. Листом відповідача від 16.05.2025 року надано відповідь позивачу, яка на думку позивача є формальною відпискою, не містить інформації по суті більшості питань, а на деякі питання відповідь взагалі відсутня. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненадання повної, достовірної та по суті відповіді є протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи, що проявилося в ігноруванні ключових доказів позивача, відсутності мотивованого аналізу по суті кожного пункту запиту та відповіді, а також у некритичному прийнятті позиції відповідача. Крім того суд безпідставно обрав спрощене провадження без виклику сторін, що позбавило позивача можливості усно обґрунтовувати докази, що порушує принци рівності сторін.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Комунальний заклад «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, а також перевіривши рішення суду першої інстанції на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і правильності застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що 15.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Комунального закладу «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради з інформаційним запитом поданим відповідно до ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати відповідь на наступні питання:
« 1. Зазначте будь ласка, яка частка преміального фонду формується за рахунок економії фонду заробітної плати у КЗ «СЦКП», а яка - за рахунок надходжень до спеціального фонду? У відповіді, прошу надати інформацію про розрахунки або статистичні дані за вказаний період: 01.01.2024 р. - 15.04.2025 р., та в повному переліку розкрийте структуру преміального фонду та можливі джерела його зменшення.
2. Будь ласка, зазначте, яким чином здійснюється розподіл коштів спеціального фонду на преміювання працівників? Чи існують чіткі критерії та прозора процедура розподілу цих коштів? У відповіді, прошу надати посилання на відповідні документи і це потрібне уточнення механізму розподілу коштів спеціального фонду, що часто є непрозорим.
3. Зазначте у відповіді, як враховується економія фонду заробітної плати при визначенні розміру премій? Чи існує пряма залежність між економією та розміром премій? Які фактори, окрім економії, можуть впливати на розмір премії, що виплачується з коштів загального фонду? Надайте таблицю для з`ясування зв`язку між економією фонду зарплати та преміями.
4. Будь ласка, зазначте наступну інформацію, якщо у разі виникнення дефіциту коштів місцевого бюджету за загальним фондом, які заходи вживаються для забезпечення виплати премій працівникам комунального закладу? Чи існує гарантія виплати премії', передбаченої внутрішніми положеннями, навіть за умови бюджетних обмежень? Розпишіть повний перелік цих гарантій стосовно виплат премії та дії роботодавця у разі бюджетних проблем.
5. Зазначте, будь ласка чи існує в комунальному закладі прозора система звітності щодо використання коштів з усіх джерел (місцевий бюджет, економія фонду зарплати, спеціальний фонд, тощо) на виплату премій, і де можна ознайомитись з цим звітом, та як працівники закладу ознайомлюються або можуть ознайомитися з цією інформацією (зазначте цей механізм чи процедуру)? Адже, це суттєве питання, яке допоможе перевірити, наскільки відкрито та підзвітно використовуються кошти, що важливо для довіри до системи преміювання. 
6. Зазначте, будь ласка, які надходження до спеціального фонду комунального закладу можуть бути використані для виплати премій, і як ці надходження впливають на загальний обсяг коштів, доступних для преміювання?».
Листом Комунального закладу «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради від 18.04.2025 року №78 було продовжено строк розгляду запиту до 20 робочих днів, що не заперечується сторонами.
Листом Комунального закладу «Слобожанський центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради від 16.05.2025 року №99 надано відповідь на запит позивача, відповідно до якого зазначено наступне:
«На Ваш інформаційний запит від 15,04,2025р. щодо надання інформації про доступ до публічної інформації Комунального закладу «Слобожанський Центр культурних послуг» Слобожанської селищної ради, надаємо інформацію.
Не існує такої форми звітності.
Зі спеціального фонду преміальний фонд не виплачується.
Показники для преміювання: - високі результати праці та ефективне використання робочого часу; - сумлінне виконання своїх професійних, посадових обов`язків; - своєчасну і якісну роботу, передбачену 'планами на рік; - за високий рівень організації та якості роботи; - за активну культурно-освітню та громадську діяльність; - за своєчасну звітність; - проявлення ініціативи по підвищенню ефективності використання: бюджетних коштів; - якісне виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників; - залучення до роботи у дні відпочинку; - якісне проведення внутрішнього контролю, інвентаризацій;
Наразі проблеми з дефіцитом коштів на виплату заробітної плати в т.ч і премії відсутні.. Заробітна плата встановлюється' з такого розрахунку, що вона не може бути нижче за встановлений державою мінімальний розмір при виконанні працівником: повної місячної або погодинної норми праці (виконаному обсязі робіт), а преміальний фонд відноситься до заохочувальних виплат згідно чинного законодавства
Так, у комунальному закладі існує прозора система звітності щодо використання коштів, зокрема на оплату праці ( в яку входять крім посадових окладів та обов`язкових виплат, також Одна з складових є виплата премій). Це передбачено законодавством України про відкритість фінансової інформації у бюджетних установах. Звіти про використання коштів -заклад оприлюднює на порталі відкритих даних - speaiding.gDv.ua,
Працівники можуть звернутися для отримання особистої інформації про нарахування заробітної плати до керівника з письмовою заявою.
Плата за послуги,; що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю. На 2025р. по цьому коду доходів заплановані:
придбання матеріалів, оплата послуг крім комунальних, комунальні послуги та заробітна плата працівників- які оформлені по спеціальному фонду (а саме: залу урочистих церемоній).».
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненадання повної, достовірної та по суті відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 № 9 від 15 квітня 2025 року, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано відповідь по суті порушених питань в межах компетенції та повноважень, своєчасно та без порушень прав позивача. Незгода із певним викладом обставин або невідповідність змісту відповіді уявленням позивача про належність такої відповіді не свідчить про неправомірність дій відповідача та не ґрунтується на вимогах законодавства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суд першої інстанції виходячи з наступного.
Спірним питанням у цій справі є оцінка повноти змісту відповіді відповідача на запитувану позивачем інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з преамбулою Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII цей Закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.
Об`єктом інформаційних відносин є інформація.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
За змістом частини 1 статті 6 Закону України «Про інформацію», право на інформацію забезпечується, зокрема, обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом.
Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI.
Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується:
1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;
2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації;
4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством;
5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації;
6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За змістом статті 4 Закону №2939-VI, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:
1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;
2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;
3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Стаття 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» всі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №2939-VI, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації з запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно зі статтею 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до статті 23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом.
Отримувати або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Відповідно до Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, що її ратифіковано із заявами Законом України «Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів» від 20.05.2020 № 631-IX, Україна взяла на себе відповідальність із виконання зобов`язань щодо забезпечення гарантій права кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, зокрема до публічної інформації, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів (частина перша статті 2).
Під поняттям «офіційні документи» розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів.
Приписи статті 5 цієї Конвенції передбачають опрацювання запитів про доступ до офіційних документів. Зокрема згідно із частиною другою цієї статті запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу.
Таким чином, в першу чергу, державний орган повинен розглянути запит, якщо ця інформація у нього є.
Статтею 6 цієї Конвенції визначено форми доступу до офіційних документів:
у разі надання доступу до офіційного документу заявник має право обрати чи ознайомитися з оригіналом або копією, чи отримати копію цього документу в будь-якій доступній формі або форматі за своїм вибором, якщо тільки висловлене побажання не є невиправданим (частина перша);
у разі обмеження доступу до деякої інформації, що міститься в офіційному документі, державний орган повинен, тим не менш, надати доступ до решти інформації, що у ньому міститься. Будь-які пропуски у документі повинні бути чітко позначені. Однак, якщо часткова версія документа вводить в оману або не має сенсу, або покладає явно необґрунтоване навантаження на орган щодо оприлюднення решти документу, у такому доступі може бути відмовлено (частина друга).
Колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач вважає протиправним надання неповних та не по суті відповідей та повного ігнорування низки питань, що свідчить про умисну протиправну бездіяльність з метою приховання публічної інформації про використання бюджетних коштів.
Так на запит позивача відповідачем була надана відповідь наступного змісту:
«Не існує такої форми звітності.
Зі спеціального фонду преміальний фонд не виплачується.
Показники для преміювання: - високі результати праці та ефективне використання робочого часу; - сумлінне виконання своїх професійних, посадових обов`язків; - своєчасну і якісну роботу, передбачену 'планами на рік; - за високий рівень організації та якості роботи; - за активну культурно-освітню та громадську діяльність; - за своєчасну звітність; - проявлення ініціативи по підвищенню ефективності використання: бюджетних коштів; - якісне виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників; - залучення до роботи у дні відпочинку; - якісне проведення внутрішнього контролю, інвентаризацій.
Наразі проблеми з дефіцитом коштів на виплату заробітної плати в т.ч і премії відсутні.. Заробітна плата встановлюється' з такого розрахунку, що вона не може бути нижче за встановлений державою мінімальний розмір при виконанні працівником: повної місячної або погодинної норми праці (виконаному обсязі робіт), а преміальний фонд відноситься до заохочувальних виплат згідно чинного законодавства
Так, у комунальному закладі існує прозора система звітності щодо використання коштів, зокрема на оплату праці ( в яку входять крім посадових окладів та обов`язкових виплат, також Одна з складових є виплата премій). Це передбачено законодавством України про відкритість фінансової інформації у бюджетних установах. Звіти про використання коштів -заклад оприлюднює на порталі відкритих даних - speaiding.gDv.ua,
Працівники можуть звернутися для отримання особистої інформації про нарахування заробітної плати до керівника з письмовою заявою.
Плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю. На 2025р. по цьому коду доходів заплановані:
придбання матеріалів, оплата послуг крім комунальних, комунальні послуги та заробітна плата працівників- які оформлені по спеціальному фонду (а саме: залу урочистих церемоній)».
Виходячи з викладеного колегія суддів висновує, що питання поставлені у запиті позивача не відповідають поняттю публічної інформації викладеної у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, зокрема інформація щодо поділу економії преміального фонду, співвідношення часток преміального фонду, при цьому у відповіді чітко зазначено, що такої форми звітності не існує. Також у відповіді зазначено, що зі спеціального фонду преміальний фонд не виплачується. У відповіді також зазначено критерії та показники для преміювання з загального фонду. 
При цьому таблиці зв`язку економії фонду зарплати та преміями, які просить надати позивач також не є заздалегідь створеною інформацією, оскільки її ведення не передбачено діючи законодавством і вона не створюється в процесі діяльності підприємства.
Також у відповіді на запит позивача відповідачем зазначено , що гарантованою частиною заробітної плати є посадовий оклад та обов`язкові виплати а також премії, як заохочувальна виплата, яка залежить від наявності коштів у фонді заробітної плати.
Крім того у своєму запиті позивач безпосередньо просив зазначити де він може ознайомитися з системою звітності щодо використання коштів з усіх джерел на виплату премій, на що у відповіді йде посилання на відповідний портал де позивач може ознайомитися з вказаною інформацією, що спростовує доводи апеляційної скарги про ігнорування судом першої інстанції норм ч. 2 ст.22 Закону № 2939-VI, яка чітко визначає відсилання до загальнодоступних джерел як неправомірну відмову у наданні інформації.
Також у відповіді зазначено, що основним видом надходжень спеціального фонду є плата за послуги, що надаються бюджетною установою, згідно з її основною діяльністю. 
При цьому колегія суддів зауважує, що незгода позивача зі змістовним наповненням структури надання відповіді не може свідчити про її неповноту або недостовірність.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідачем надано відповідь по суті порушених питань в межах компетенції та повноважень, своєчасно та без порушень прав позивача. Незгода із певним викладом обставин або невідповідність змісту відповіді уявленням позивача про належність такої відповіді не свідчить про неправомірність дій відповідача та не ґрунтується на вимогах законодавства.
Окремо колегія суддів зауважує, що з аналізу запиту позивача вбачається, що він має узагальнений характер та не містить конкретизації з приводу документів, які позивач бажав отримати в контексті правовідносин щодо доступу до публічної інформації. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання повної, достовірної та по суті відповіді на інформаційний запит ОСОБА_1 № 9 від 15 квітня 2025 року та зобов`язання надати таку інформацію.
Стосовно доводів апелянта про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження потрібно зауважити таке. Ця справа у розумінні пункту 2 частини шостої статті 12 КАС належить до справ незначної складності, а саме оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
Ця справа належить до категорії справ, які можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд першої інстанції, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
Резюмуючи викладене колегія суддів зазначає, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження не вплинув на остаточний результат апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 12 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова