ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/777/26
Провадження № 22-ц/820/1400/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Павловської А.А. від 06 квітня 2026 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2026 року позивач, звертаючись в суд з вказаним позовом до відповідача, зазначав, що 14.01.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №508/9122070-CCN, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 19300 грн. на строк 12 місяців, з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 54 % річних. Відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань, станом на 02.09.2025 року має заборгованість перед банком в сумі 32739,07 грн., яка складається з 18983,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13755,61 грн. – заборгованість за процентами. 
За наведеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 32739,07 грн. за кредитним договором №508/9122070-CCN від 14.01.2021, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором №508/9122070-CCN від 14.01.2021 в сумі 18983,46 грн., а також 1404,61 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк» просить скасувати рішення в частині відмови у позові як незаконне та задовольнити позов повністю. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що згідно з умовами заяви-договору, підписавши договір позичальник підтвердив достовірність, повноту та дійсність відомостей відображених в заяві-договорі, та в офіційних документах, наданих позичальником Банку, погодився з тим, що публічна пропозиція АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщені на сайті) та Тарифи банку разом з цією заявою-договором становлять договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами. Тобто, підписавши заяву-договір №508/9122070-ССNвід 14.01.2021 року, позичальник підтвердив факт ознайомленості, обізнаності та розуміння Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правил обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифів Банку, просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку, надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку згідно внутрішніх нормативних документів банку.
Своїм підписом в договорі відповідач засвідчив, що він погодився на приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк». Відповідно до виписки з рахунків відповідача та розрахунку заборгованості відповідач сплачував кредит, проценти за користування кредитом, а отже, підтверджував згоду з умовами договору щодо них. Відповідач не оспорював цей правочин, а отже, він є чинним. 15.09.2025 року відповідачу надіслано повідомлення-вимогу, де вказано заборгованість по процентах, яка була ним проігнорована. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Судом встановлено, що 14.01.2021 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №508/9122070-CCN, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 19300 грн. на строк 12 місяців.
Кредитор виконав свої зобов`язання за договором з надання коштів, а відповідач прострочив повернення кредиту. 
Позивач надав суду розрахунок, згідно якого станом на 02.09.2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 32739,07 грн., яка складається з 18983,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13755,61 грн. – заборгованість за процентами.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення угоди щодо процентної ставки за користування кредитом, тому стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18983,46 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

З матеріалів справи вбачається, що підписана ОСОБА_1 заява-договір про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №508/9122070-ССN не містить істотних умов кредитування, а публічна пропозиція АТ «Таскобмбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не підписані відповідачем, тому не підтверджено, що саме ці умови розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №508/9122070-ССN. 
Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу, умови договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відсутність в заяві про приєднання до Публічної пропозиції домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, надані банком витяг з Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. 
Матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного між сторонами кредитного договору, тому суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом з відповідача. 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17, що ухвалена у спорі, який виник з аналогічних правовідносин.
Подані банком виписка по рахунку та розрахунок заборгованості по кредитному договору не є допустимими доказами на підтвердження розміру заборгованості про процентах за користування кредитом, оскільки розрахунок здійснено на підставі не обумовленої договором процентної ставки за кредитом.
Отже, позивач всупереч ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів достатніми та допустимими доказами розмір заборгованості про процентах за користування кредитом, тож правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в позові в цій частині.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 червня 2026 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк